A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Gracias. Na, így már kezdhetünk!
Ez a reggeli.
Hűha! Ez nagyon jó.
Már értem a sort.
Kér churrót? Jöjjön csak! Van egy csomó.
- Köszönöm. - Mártsa meg! Egyszer.
- Oké. - Ne duplán!
Két tunkolás nincs.
- Gracias. - Churrót?
Oké, barátom. Egy tunkolást?
- Persze. - Egyszer.
A barátod? Gyere, vegyél!
Mennyi ideig kellett sorban állnod?
Úgy tűnik, hosszú a sor,
de mivel forgatunk, nem kellett sorban állnom.
A nagyot kóstoltad?
Szabad? Oké.
Mártsd meg az egészet! Igen!
Istenem!
Nem biztos, hogy megmutathatjuk ezt.
Boldog, éhes ember
Ő, aki most hetedhét országon átkel
Szeretné megfejteni
Tészta, sertés Csirke, bárány mitől isteni
Ő elmegy hozzád
Elrepül hozzád
Énekel neked
Táncol neked
Ő nevet veled
És sír teérted
Egyetlen dolgot kér cserébe
Hogy valaki etesse meg
Csak valaki etesse meg
Csak valaki etesse meg Philt
Etesse, ízibe
Madrid Spanyolország fővárosa.
Imádom a kis falunak érződő Barcelonát.
Azt vártam, hogy elbűvölő lesz, és az is volt.
Madridtól nem ezt vártam.
De elbűvölő!
Rengeteg a szép negyed, a kis falucska,
csak sokkal több van.
És ehhez megkapjuk egy világváros nagyszabású, fejedelmi kinézetét
és ezeréves múltját.
Gyönyörűséges.
A konyha pedig pazar.
Tudják, hogy imádom a piacokat. A város, ha nem maga az élet mikrokozmoszai.
Madrid is imádja a piacait.
A város számtalan negyedében összesen 46 piac működik.
A Salamanca kerületben ez a szerény ajtó nem egy átlagos boltot rejt.
A mögötte levő élelmiszerpiac 1882 óta működik.
Ez az El Mercado De La Paz.
Vásárolhatunk az árusok friss kínálatából,
vagy hozzám hasonlóan a profikra bízhatjuk a főzést
a számtalan kifőzdében.
A tortilla nálunk sima kukoricás
vagy búzalisztes tésztalap, ami a burrito vagy a taco alapja.
Spanyolországban ezt hívják tortillának.
Az ismertebb neve a tortilla de patatas,
és olívaolajjal kevert krumpli, karamellizált hagyma és tojás.
Ezt a tortillát nálunk omlettnek neveznék,
és a legjobb itt, a Casa Daniban kapható.
Hola!
- Helló! - Szia, Phil!
- Dani! - Hogy vagy?
Örülök neked.
- Carmen. Örvendek. - Persze.
Dani és a felesége, Carmen jól csinál valamit,
mert Spanyolország legjobb tortillájának szavazták meg.
Van egy vitatott kérdés az országban.
- Igen? - Hagymával vagy anélkül?
Csakis hagymával.
- Nem? - Szerintem igen.
Én nélküle szeretem.
- Tényleg? - Igen.
- Hola! - Helló!
- Hogy hívnak? - Noelia.
- Szia, Noelia! - A húgom.
Itt van az egész család. Helyes!
Lássuk!
Ez hihetetlen. Tökéletes reggeli, nem?
Ez a hagyma nélküli. Ha meg akarnád kóstolni.
Kipróbálom. Jöhet bármi.
Ízlik?
A tiéd is nagyon jó.
Ami engem illet…
Nekem a hagymás jön be.
Rendben. Most már tudnom kell a titkot.
Az anyukám mindenféle krumplival próbálkozott.
És végül megtalálta a tökéleteset.
Ez a krumpli azért különleges, mert elolvad egy kicsit, igaz?
Igen.
- Nagyon puha lesz. - Igen.
A fűszerezés is nagyon finom.
De arról ne áruljatok el semmit!
Körülnézünk egy kicsit?
Tőlük vásároljuk a krumplit.
Ez a mai szállítmány, csak nekem.
- Ne! - De, igen.
Mert mennyi krumpli kell naponta?
Olyan 770 kiló.
És 2000 tojás.
Be kellene szállnom a tortillabizniszbe.
- Hűha! - Igen.
Jól megy az üzlet.
Vagy csak a tortillaevés megy jól.
Annyi jó dolog van itt!
Phil, próbáld ki az osztrigát!
Dani ötletei jók.
Hűha! Most mi történik?
Ez citromfüst.
Micsoda?
Citrommal füstölt osztriga. Ez a különlegességük.
- Varázslat. - Tessék!
- Szoktál osztrigát enni? - Sosem kóstoltam.
Carmen sosem evett osztrigát.
Maga a koncepció nem tetszett neki. Sokan vannak így ezzel.
- Megpróbál rábeszélni. - Igen, miért ne?
- Megkóstolod? - Oké.
- Igen! - Jó.
Imádok másokat rábeszélni arra, amit szeretek.
- Az első. - Megvan.
Igen.
Gondolj az ízére!
Komoly?
Olyan, mint amikor búvárkodtunk.
- Igen. - Ugyanolyan.
Megidézi az óceánt, igaz?
Köszönöm szépen.
- Nagyon jó. - Tényleg ízlik?
- Igen, tényleg. - Helyes, jó.
Most már imádja az osztrigát. Nem viccelt. Imádja.
Ez nagyon boldoggá tesz!
Mehet?
- Nagyon jó. - Köszönöm.
Érződik a füst. Érződik a citrom.
De nem nyomja el az ízét. Köszönöm!
Annyit kérek, hogy kóstold meg.
Önmagában is megvan a jutalma.
„Nem szeretem a halat.” Igen, megértem, ha ötéves vagy.
De ahogy idősebbek leszünk, változik az ízlésünk. Ez biztos.
Van egy különlegesség, amit meg akarunk mutatni. A sonka.
Rendben.
Itt a lényeg. A spanyoloknál mindennap sertéshúst fognak enni.
Fogadják el! A végén még meg is térnek.
Nagylelkű.
A Sertéshús Könyve.
- Rendben. - Sírok.
- Sírsz? - Igen.
Tökéletes. Ez a legjobb sonka a világon.
A legjobb?
Jól hallották. Talán a legjobb sonka a világon.
Ne írjatok, olaszok!
Szerintem nyisd ki a szád!
Ma már áldoztál?
Olyan vagyok, mint egy elfajzott pap.
Gondoskodunk egymásról.
Köszönöm.
A világ legjobb napja, mi?
Manuel, az új barátom.
Nézd! Maradt egy kicsit.
A laboreredmény szerint 61%-ban vagyok sertés.
Az óváros szívéhez közeledve
az embert lenyűgözik az épületek.
Évszázadokon át kézzel épített szépség.
Minden sarok, minden kis utca ódon.
Az ételek pedig teljessé teszik az élményt.
Belekóstolhatunk a történelembe, és a gondosságba,
amellyel őseink a recepteket tökéletesítették.
Utánanéztünk, és kiderült,
hogy világ legrégebbi, folyamatosan működő étterme itt van Madridban.
Ez a Sobrino de Botin.
- Isten hozta Botinban! - Öröm itt lenni.
- Részemről az öröm. - Köszönöm.
Antonio Gonzalez mutatja be nekem ezt a csodálatos helyet,
akinek a nagyszülei vették meg sok éve az éttermet.
A Botin 1725 óta létezik. A családom 1930 óta üzemelteti.
Ez a nekem való hely.
Átitatja a történelem, a kultúra, és nagyon karakteres.
Istenem!
Ez az eredeti sütő.
Ez 1725-ből való?
Igen. Még négy év, és 300 éves lesz.
Soha nem hűlt ki.
Örök láng ég benne.
Még a polgárháború idején is,
1936-1939-ben, a nagyapám nem hagyta kihunyni a tüzet.
Nem semmi, igaz?
Olyan, mint egy barlang.
Ez a Botin legrégebbi helyisége.
Mennyire régi?
Már biztosan megvolt 1590-ben.
Állt itt egy fogadó vagy hasonló.
Tehát 1725-ben a Botint egy másik étterem fölé építették.
Lenyűgöző.
Jól van, menjünk fel! Pár évszázados ugrás.
Szó szerint több száz éve etetitek Madridot. Biztos vannak történeteitek.
Ernest Hemingway törzsvendég volt.
Ernest Hemingway.
Mindig háttal ült a falnak.
Szerette mindig az ajtót nézni.
A nagyapám barátja volt,
és néha saját kezűleg készített paellát a konyhában.
Ernest Hemingway a konyhában főzött magának?
Paellát, de katasztrófa volt.
Ezért mondta neki a nagyapám, hogy maradjon…
- Inkább csak írj! - Igen.
- Írj! - Én nem írok, te nem főzöl.
Ideje kóstolgatni.
Oké. Készen állsz? A specialitásunk.
Sült szopós malac.
Tudom, sok embernek horrorfilmnek tűnik,
amikor azt látják, hogy a malacok bemennek a fatüzelésű kemencébe,
összevágják és felfalják őket, mondjuk úgy…
más disznók.
Istenem! És ez a kis malacka elment Philliphez.
Csak azt tudom mondani a malacnak…
„Sajnálom,
de meg kell, hogy egyelek.”
Mindig azt mondjuk, hogy a sertés nyer.
- A bőre a legjobb. - Persze. Ropogós bőr.
- Ropogós bőr. - Ki ne szeretné?
Ez az ország tényleg szereti a disznóhúst.
Évszázad óta így van. A korai kelták és a rómaiak imádták.
A mórok korában
a disznóhús fogyasztása politikai ellenállás volt.
Látszik, hogy nem állok meg. Tudjátok, miért? Ennyire érdekel a történelem.
Emberek, a helyükben eljönnék ide,
megnézném, átérezném, megkóstolnám a történelmet.
Túl jó.
Most már érhető, miért ez a legrégebbi, ma is működő étterem a világon.
Ennyi, malac.
Bár Madridban ma is lobognak az ősi lángok,
a leleményesség és az innováció tüze is ég.
Az igazság az, hogy a főváros a középpontja lett
a globális hatásokat mutató gasztrotrendeknek.
Itt, a Salamanca negyedben,
a spanyol konyha jövője merész, sokszínű és nagyon kiszámíthatatlan.
- Szia, Phil! - Séf!
- Hogy vagy? - Örvendek.
Kiosztották a Best Chef-díjat,
és tudják, ki a világ első számú séfje?
Ez a srác.
A fiatalembert David Muñoznak hívják.
- Jól vagy? - Igen, jól.
- Kényszerzubbonyt viselsz. - Úgy tűnik, nem? Tudom.
Ma bármi megtörténhet.
Készen állsz?
Van egy elegáns étterme, a DiverXO.
Ez a laza étterme, a StreetXO.
Azt javaslom, hogy csak kóstolj bele, mert nagyon hosszú menüt készítettem.
Igazi hullámvasút lesz.
Remélem, nem dobom ki a taccsot.
Ez itt a hamachi szasimi.
Majo huacatyból. Ez egy perui gyógynövény.
Tengeri sün,
egy kicsit erősebb ízű, mint a japán.
- Fuerte. - Muszáj…
Igen. Fuerte. Meg kell tanulnod spanyolul.
Úgy lesz.
Amúgy milyen utcában nőttél fel, ahol ezt árulták?
- Kellemes, nem? - Igen.
- Várj, mi ez? - Ezt megeszem helyetted.
- Imádom ezt az ízt, tudod? - Igen.
Amikor csípős, de friss.
És a szirom teszi viccessé.
Igen. Ma sokat fogsz enni a kezeddel.
Jó. Meg kellett volna mosnom.
- Fésűkagyló. - Spanyol.
Jalapeñós gazpachóval.
Ez pedig egyfajta tom kha gai emulzió.
Rögtön eszedbe jut a thai étel, ugye?
Imádom a thai ételeket. Az ázsiait.
Egyszerre fűszeres és kellemes.
- Igen. - Ez tényleg nem semmi.
Azt akarom, hogy a világ bármely pontjáról érkezők megérezzék,
hogy csak itt főznek jól.
Most az egyik jellegzetes fogás jön.
- Illik a kényszerzubbonyhoz. - Igen.
Egy séf vére, aki nem volt olyan jó.
Kacsagombóc. Ropogós disznófül. Nagyon finom.
A disznófület konfitáljuk.
Aztán újhagyma. Savanyú uborka.
Ito togarashi.
Csak jönnek és jönnek.
Ez egyfajta japán chili.
Igen. Hű, meleg.
- Imádom a disznófül ropogósságát. - Hűha! Tudtam, hogy jó lesz.
A következő inspirációja is thaiföldi.
A töltelék csirke.
Ez itt Spanyolország déli partjáról származó garnélarák.
Ez itt édes chilis majonéz.
Zseniális.
Már értem, miért akar mindenki idejönni.
Egy falatra?
Ha éhes vagy, ha nagy a szád, mehet.
Igen, megy.
Nagy száj!
Le sem tudom írni az összes ízt.
Számomra ez az operára hasonlít. Rengeteg dolog történik…
- De minden összeáll. - Igen.
Ez a fogás egy gyönyörű ária. Kaphatok valamit inni?
Persze.
- Készültél. - Igen.
Cachaça!
Pedroche tojása.
A dinoszaurusztojásom.
Édes és finom. Nem érezni az alkoholt.
Viszlát!
Vöröstonhalas spanyol szasimi.
Egy kis faszéníz.
A krokett juhtejből készül, kimcshivel.
Egy falással edd meg!
- Elveszlek feleségül. - Oké.
- Felhívjam a feleségemet? - Igen, mondd el a rossz hírt!
Spanyol hasaalja szalonna.
Nem kell egyben. Nyugi.
És ha mégis?
Ha egy falással kapod be, megcsókollak.
Csak megkóstolni akartam minden, de ezt megeszem.
Minden falat csodálatos, de mostanra meghaltam.
A következő fogás
sült spanyol polip.
Ez egy laksa. Egyfajta spanyol laksa.
Most jön egy új koktél.
Oké. Ezt nézzék!
Gőzgombóc szopós malaccal.
Tele vagyok, de nem bírok leállni.
Hogy csinálom?
Mindig azt kérdezik, hogy tudok ennyit enni? Nos, ha ilyen jó az étel,
hogy állsz meg?
Ez egy lasagna.
Sokkal nagyobb embert vártál?
Nem! Csak meg kell próbálnod.
Nem tudom.
Újabb koktél. Keverd meg a garnélával!
Igen.
Tényleg nem tudom. Szerintem ez a szuperképességem.
Jöjjön a ramenfeldolgozásunk!
Te akartál gasztroshow-t.
Őrület, milyen jó.
Nem, tényleg dobd ki a feleséged, mert beköltözöm.
Jöhet a chilis rák meggyborral,
amit homárral fogsz fogyasztani.
Emberek. StreetXO.
Ez volt életem egyik legjobb ebédje, vagy részeg vagyok. Valamelyik.
Feltűnne, ha levenném a nadrágomat?
Most egy különleges madridi éttermet szeretnék bemutatni.
A neve MO de Movimiento.
- Felipe! - Helló! Phil.
Igen.
- Hogy vagy? - Örvendek.
Jó megismerni egy másik Felipét.
- Ez az éttermed. - Igen.
MO de Movimiento.
Felipe Turell nem csak frissen sütött, kézműves kenyeret szolgál fel,
és kiváló, fatüzelésű kemencés pizzát,
hanem mindezt fenntartható módon is teszi.
Itt nem csak pizzát készítünk. A kemencékkel fűtünk is.
Tényleg? A kemencék adják a meleget.
- Pontosan. - Nahát! És mik ezek?
Vízzel és ventilátorral hűtjük az éttermet.
- Ez a légkondicionálás? - Egyfajta hibrid modell.
Ezt használjuk, ha nincs túl meleg vagy hideg.
Sziasztok!
Jól néz ki.
Felipe és vendéglátóipari szakemberei
mentorként dolgoznak, veszélyeztetett fiatalokat
és más hátrányos helyzetű embereket segítenek elhelyezkedni.
Az eredmény végtelenül ízletes.
A csapatunk 50%-a hátrányos helyzetű.
Az MO de Movimiento segít talpra állniuk.
A személyzet fele profi,
a másik fele szakmát tanul nálatok?
- Igen. - Jó meleg van itt.
- Hogy hívnak? - Isabelle.
- Szia, Phil vagyok. Mióta dolgozol itt? - Majdnem három éve, a nyitás óta.
És imádsz kenyeret sütni?
- Ez a legjobb kenyér. - Most is készül?
- Van friss? - Hadd vegyem ki!
A legjobbkor jöttem.
Ma reggel készült.
Ez 9-kor volt kész. Ez volt az első.
Régi, 9 órai kenyeret adsz?
Tessék.
Dió van benne?
- Dió, igen. - Hűha!
Köszönöm szépen.
Szívesen.
Jöjjenek el ide, egyenek, támogassák a jó embereket!
Ez a lényeg.
Nagyon jó.
A városokat sétálva szeretem felfedezni,
és Madrid a világ egyik legjobb városa a sétákhoz.
Minden környék egyedien karakteres, így sosem unatkozunk.
Ismét szólít az óváros,
és ez alatt azt értem, hogy középkori.
Ekkor épült a Plaza Mayor.
Akkoriban ez volt a főtér.
Piactér, a lovagi tornák helyszíne, és az igazságszolgáltatásé is.
Az évszázadok alatt változott,
de ma is a város lüktető szíve.
Ha már régi, pár perc sétára
ehetünk pár falatot a nagypapa házában, a Casa del Abuelóban.
Hola!
Jamón.
Nem sonkázni jöttem, de ha már megkínál…
Köszönöm.
Általában az van, hogy ha egy hely nagyon jó,
a stáb kérésére visszamegyünk együtt, már nem forgatni.
Ezt a helyet forgatáson kívül találtuk, és muszáj bemutatnunk.
A köz szolgálatában.
Igen! Gracias.
Casa del Abuelo.
A híres specialitásuk a gambas al ajillo.
Rajta! A világ talán legjobb fokhagymás garnélája?
Forrásban levő olívaolaj rengeteg fokhagymával és cayenne-i borssal.
Istenem, olyan fokhagymás, olyan vajas!
A garnélarák édes és finom. Nem bírom abbahagyni.
És a ropogós héjú kenyér belül puha, és tunkolásra találták ki.
Kóstolta már?
Nagyon jó!
Életük legjobb fokhagymás garnélája.
Viszlát!
Itt leszek egy darabig.
És most Spanyolország legnagyobb hozzájárulása a falatkákhoz: a tapas.
Finom sonkaszeletek, vastag karika kolbász, sült tintahal.
Bármelyik és mind lehet remek tapa.
A legenda szerint VIII. Alfonznak adtak fel egy pohár bort
sonkával a tetején, hogy megvédje a rovaroktól.
A királynak jó dolga volt, ahogy nekünk is,
mert a tapas ezután nagy divat lett.
Ugorjunk előre a mába! Javier Bonettel, a remek séffel találkozom.
Hentescsaládba született, a szaktudását
három Michelin-csillagos éttermekben szerezte.
Ma elvisz pár kedvenc tapas bárjába
a divatos Calle Ponzano környékére.
Itt az első. Nézzék ezt a Barrera nevű helyet!
- Hola! - Hola!
- Phil vagyok, örvendek. - Én is.
Ez itt revolconas.
Édesburgonya.
Nem, sima burgonya.
- A paprika és a többi… - Azok miatt ilyen a színe.
Igen, és hasaalja szalonna van benne. Olyan, mint a ropogós kenyér.
Ne már! A világ legjobb kenyere a mártogatáshoz, mert sertéshús.
Igen, sertés. Tisztán sertés.
A spanyolok szeretik a sertést. Tudtátok?
Itt sosem szoktam rendelni.
- Így szeretek a legjobban enni. - Nincs menü.
- Azt a mindenit! - Igen.
Kell egy kis hely.
A tapas elvileg kis falatka, nem?
Most nem igazán.
Nem igazán. Nem, tudom.
Az étel elfogyasztásának módja, a megosztása valakivel.
Ez a tapas alapkoncepciója.
- Ezt biztos imádni fogom. - Las patatas.
Kecskegida.
Ezt a szót jegyezzék meg, és ha látják a menün,
ne hagyják ki! Cabrito.
Ismételjék velem: „cabrito”.
Kézzel megfogva.
Kecske, lassan készült fatüzelésű kemencében.
Csodálatos verzió, amelyet Ana készített.
Nézzék a bőrt! Hát nem csodálatos?
Kecske, emberek. Nem tudom, mire várnak. Kecske.
Gida.
- Ezt nem szívesen mondom ki. - Nem.
Nagyon ízlik minden.
Ő Madrid legjobban őrzött titka.
Igen, én is azt hiszem.
- Köszönöm. - Nagyon tehetséges vagy.
Javier, talán adna munkát neked.
- Igen, lehetnék mosogató. - Valahol el kell kezdeni.
A következő hely, ahol tapasozunk, a Ponzano.
Spanyolosan így kell kiejteni helyesen…
Helló! Hűha!
Gyönyörű hely.
Meglepte őket, hogy ide kerültek.
A második generációs tulajdonosok, Paco és Elena, és a lányuk, Melania,
megmutatják, mi a tapas magas foka.
Húsos szívparadicsom és édes hagymaszelet.
Azt hittem, belecsapunk a belsőséggel, a szívvel.
- De a paradicsom az. - Igen.
- Oké. - Az alakja az oka.
- Szívre hasonlít. Imádom. - Gyönyörű.
Zöldséges tapasok, apróságok érkeznek.
- Vargánya. - Vargánya.
Nagyon jó vagy.
- Mikor kezdtél itt dolgozni? - Tizenkét évesen. Most 21 vagyok.
- Gomba van benne. - Igen.
- A tojással. - A tojással. Egy kis libamáj.
- Egy kis libamáj? - És szarvasgomba.
- Tartufo. - Tartufo.
És szarvasgomba is.
Jó szomszédok.
- Reszelt szarvasgomba. - Már elszomorodtam volna.
Polip. Bumm!
Gyors.
Nem olyan, mint egy hagyományos étterem. Inkább a bárokat idézi.
Sok ételt kell felszolgálni, és gyorsnak kell lenni.
Bárány.
Előtte kecskegida volt, most bárány.
- Mindet megesszük. - Mindet.
- Igen. - Nem gond.
Ez tetszik.
- Koccintsunk! - Csirió!
Aztán Paco azt mondja: „Még egy apróság.”
Ezt nézd…
Azt mondta, csak egy kicsi?
Ez hol tapas?
Ez egy hatalmas darab hús, emberek.
Ez átment steakhouse-ba. Átvertek.
„Csak egy kis tapast eszünk.” Aha.
Gyönyörű marha.
Rendben.
- Oké. Jó. - Jó. Oké.
Brontosaurus.
Finom?
- Igen, megkóstolom… - Testvérek lettünk.
A zsírt szeretem.
Tudod, ki szereti még? Az igazi testvérem.
A testvéred…
Azt hittem, egy kicsit vágnak le, és kenyérre teszik, tapasnak.
Nem, egész sztéket kaptam, mint Cecchininél Toszkánában.
Hihetetlen volt.
- Jó szomszédok. - Jó szomszédok.
- Bárcsak a szomszédaim lennétek! - Igen.
Nagyon köszönöm.
Ma kirándulni megyünk.
Fél óra a nagy sebességű expresszen,
és ott is vagyunk a varázslatos Toledóban.
Elmondom, mit tudok Toledóról. Van pár percük? Telepedjenek le!
Régen ez volt Spanyolország fővárosa,
és van egy óriási, marcipán Don Quixote-szobruk.
Mindenkit lenyűgöztem?
Azt mondják, Phil, rengeteget tudsz minden helyről.
Igen, tudom. Elképesztő, nem?
Mivel ezen a területen kicsit hülye vagyok, kellett egy vezető.
Javier Casado toledói idegenvezetőtől kértem segítséget.
- Nézd a kilátást! - Nagyon szép.
- Szép. - Mióta élsz itt?
Születésem óta.
Jó lehet itt lakni.
A városban három vallás él egymás mellett.
A középkorban muszlimok, keresztények és zsidók együtt éltek.
Ennek a kis térnek a régi neve Alcana.
Héberül azt jelenti, hogy boltok.
Látod a székesegyház tornyát?
A XIII. században épült toledói katedrális
sokak szerint a spanyol gótikus építészet megkoronázása.
A harangja a legnagyobb Spanyolországban, és az egyik legnagyobb a világon.
- Tizennyolc tonna. - Hatalmas.
Igen.
A közeli Santo Tomé templomban csodálhatjuk meg az egyik mesterművét
a híres XVI. századi festőnek, El Grecónak, aki a városban élt.
- A zsidónegyed. - Igen.
Hirtelen megéreztem, hogy a zsidónegyedben vagyunk.
Nem tudom, miért, de ellenállhatatlan vágyam támadt panaszkodni.
Úgy tudjuk, 12 zsinagóga lehetett,
de sajnos csak kettő maradt fenn.
Ez az épület mi?
Régen börtön és kolostor volt.
Mi a különbség?
Kiderült, hogy a kolostor a forrása
Toledo híres marcipánjának.
A történet szerint egy XV. századi éhínség alatt
hiány volt a búzalisztből.
Az apácáknak azt kellett használniuk, ami volt, az édességek készítéséhez.
Mandulaliszttel helyettesítették, és megszületett a marcipán csodája.
Valaki lehetetlen álmot álmodott a mandulapasztáról.
És ahogy mondani szoktam, Toledóban vegyél egy tucat fánkot,
és oszd meg a járókelőkkel.
- Köszönjük. - Szívesen.
- Nagyon finom. - Tunéziából jöttetek?
- Igen. - Mindannyian? Egy család?
- Nem, egy baráti társaság. - Baráti társaság?
Jobb a családnál.
- Igen. - Igen.
Majdnem elfelejtettem, találtam még egy menő dolgot a városban.
Szeretik a kardokat?
Toledóban készülnek a világ legjobb kardjai,
már évezredek óta. Igen!
Az i. e. V. század óta
helyeznek el vasmagot az itteni kovácsok a pengéikbe,
és kovácsolják az acélt épp a megfelelő hőfokon,
hogy világszerte szeretett és rettegett kard jöjjön létre.
Hogy mire kell ma a kard, nem tudom.
Kevés sárkányt kell levágni, és gonosz szélmalom sincs sok.
Biztonságosabb a puskánál?
De ha belegondolok, jól lenne egy új levélkés.
Adios, Toledo! Madridban már várnak vacsorára.
Aki szerint New York nem alszik soha,
nyilvánvalóan nem járt Madridban.
Aki este tízkor vacsorázik, korai vendégnek járó kedvezményt kap.
A város nagyon pörög.
Javier séf barátom szerencsére segít felvenni a tempót.
Hogy hívják ezt a környéket?
Chamberi.
Talán ez Madrid legklasszikusabb negyede.
Minden évben fiatalabb lesz.
Tíz éve nagyon idősek lakták. Közülük mára sokan elhunytak,
és helyettük jönnek…
- Tudod, a fiatalok. - Az egész világ ilyen.
Javier megmutatja, hova járnak a menő fiatalok.
Történetesen az éttermébe,
a Sala de Despiecébe.
Tényleg így van.
Tudom, hogy furán hangzik a számból,
de Manuel is így mondaná ki.
Sala de Despiece.
Nem próbálom meg újra.
- Kérem! - Jó.
Húskampó! A rossz vendégekkel is ezt csinálod?
Igen, néha.
Ez Javier kísérleti étterme.
Labornak néz ki.
Mintha természettudományi óra folyna.
A Sala de Despiece azt a helyiséget jelenti, ahol a hentes
szeleteli és előkészíti a húst az éttermek és piacok számára.
Ennek fontos jelentése van számodra, mert hentescsaládból jössz.
Úgy néz ki, mintha újragondolt tatárbifsztek lenne.
Megmutatjuk, hogyan kell megcsinálni, és aztán már te készítheted el.
Jó. Mi ez?
Tartufata a neve.
Fekete olajbogyó, gomba, szarvasgomba.
Plusz paradicsom, bazsalikom és fokhagyma. Most pedig felgöngyöljük.
Megcsinálhatnád az enyémet is.
Biztosan sikerül.
- Elkenem. - Igen, így.
- Paradicsom. Elkenem. - Champiñón.
Látok itt egy kis olívaolajat.
Séf lettem.
Most…
Túl laza lett, ugye?
- Tudom, mire gondolsz. - Igen.
„Soha nem dolgozhatna itt.”
- Nem szörnyű. - Nem rossz. És most ez jön…
- Persze, tiéd a jó. - Igen.
- Oké. - Az egészet?
Igen.
Hű, ez milyen jó!
- Tudod, ki Charlize Theron? - Igen.
Egyszer azt mondta egy talkshow-ban,
ha tehetné, férjhez menne a spanyol gasztronómiához.
- Esetleg egy séfhez? - Nem, a séfek nem érdeklik. Bocs.
Megértem az álláspontját. Épp nászúton vagyok a spanyol ételekkel.
Ibériai füstölt bacon, a tetején nádcukorral.
- Brûléet készítesz? - Olyasmi.
A zsír miatt csináljuk.
Zseniális.
A tojássárga több mint egy órán át készül, alatta hízott libamáj.
Most pedig bonbont csinálunk belőle.
Igen! Szeretsz göngyölni.
- Mindent felgöngyölök. - Fruit Roll-Ups-rajongó.
Igen.
Ez gyönyörű.
Minden vendégnek így készítitek el.
Természetesen.
Ilyen az igazi vacsoraszínház.
Egy falásra kell bekapni. Jó étvágyat!
Amellett, hogy minden fogás elképesztő, olyanok szolgálják fel, mint Alba,
akik ismerik és rajongva szeretik azt, amit kínálnak.
Kedvesen, barátságosan szolgálnak ki minket.
Imádtam a helyet.
- Istenem, egy ajándék. - Egy ajándék. La Cosa.
- „A dolog”? - A dolog.
Szerinted mi ez?
Szerintem az ellenségem feje.
Egy óriási cékla?
Egy óriási cékla.
Négy órán át sült tengeri sóval és sok fűszernövénnyel,
és olyan lett, mint a hús vagy a lazac.
- Vékonyra szelitek. - Igen, mint a sonkát.
- Mint a jamónt, igen. - A jamónt.
Alatta crème fraîche van, kapor
és édes-savanyú céklamártás.
Kellemes az állaga.
Imádom.
Minden falat finom, ötletes és elgondolkodtató.
Olyan, mint egy laboratórium. A fehér pult.
Ez a fény.
Ugyanakkor nagyon hagyományos.
- A hozzávalók hagyományosak. - Igen.
És a fogyasztásának a módja…
- Szórakoztatóbb. Nagyon. - Igen.
Imádom az arckifejezésed, ahogy hozol valamit. „Ettől elájul!”
Sziasztok!
Helló!
- Ízlett? - Imádtuk.
Oké.
- Viszlát! - Viszlát!
Nem megyek sehova.
Bezártam a helyet.
Megetted az egész desszertet.
Sajnálom.
Hé, Google! Videohívás Larry.
- Milyen jól festesz! Szia, Larry! - Szia!
Mi az ott? Egy sushióra van mögötted?
Igen, pontosan.
- Bájos. - Pontosan.
A Bed Bath & Beyond különlegessége.
- LA-ben vagy, ugye? - Igen, Los Angelesben.
Eszembe jutott, hogy szerepeltél a másik sorozat egyik első részében,
az PBS sorozatában, amikor LA-ben forgattunk.
A tacós büfékocsi, egész nap készültek a carniták…
- Jó volt. - Apropó sertés, tudod, mi jó itt?
Láttad, ahogy levágják a lábról?
Igen, figyeltük, ahogy levágják ezeket a gyönyörű szeleteket, igaz?
- Nagyon szép. - Van ennél csodásabb dolog?
Menj vissza a helyedre, kicsim!
Most pedig jöhetsz ide!
Nyami!
Nem kell más. Csak a kenyér és a sonka.
Igaz.
Gyönyörű baguette.
- Friss, ropogós, puha. - Igen.
És a világ legjobb sonkája.
Larry, humorista vagy. Van egy vicced Maxnek?
Ez egy golfvicc,
és szerintem az apád élvezné a szellemet, amelyben mesélem.
Oké, egy fickó golfozik a feleségével egy festői vidéki pályán.
Gyönyörű hely.
Dombok, zöld fű, nagyon idillikus, ilyesmi.
Az egyik lyuknál kiüti a labdát a jobb oldalára
egy pajtának, egy régi pajtának.
Odamennek a feleségével, és azt mondja…
„Tudod, mit? Felveszem a labdát,
lerakom a másik oldalon, és felírok egyet büntetésnek.”
Erre a nő: „Mi van, ha kinyitod az ajtaját és átütöd a labdát?
Jól játszol. Sikerülne, és nem lenne büntetés.”
Erre a pasas: „Nagyon jó ötlet.”
Beállítja a labdát, kinyitja az ajtót és üt.
Sajnos elvéti, a labda nekivágódik a falnak,
aztán a másik falnak, egy traktornak, fejbe találja az asszonyt, aki meghal.
Egy évvel később a pasas ugyanott játszik.
Egy barátjával van. Egy éve nem játszott.
Kezdi újra élvezni.
Jól szórakozik, és ugyanannál a lyuknál
szinte ugyanoda üti a labdát.
Odafutnak a barátjával.
Azt mondja: „Felveszem a labdát, bevállalom a büntetőpontot és átviszem.”
A barátja azt mondja: „Nyisd ki az ajtót, és üsd át!
Jól játszol. Ne vállald be a büntetőpontot!”
„Nem. Tavaly próbáltam, hat pont lett a vége.”
Ez több sima golfviccnél. Elmondom, miért.
Apám imádta volna ezt a viccet, mert valójában feleséges vicc.
Bárcsak találkozhattam volna vele!
- Kedvelt volna. - Öröm, hogy nevetett a stáb.
- Őket muszáj megnevettetni. - Más úgysem jut.
Az utolsó megállónk a Sacha,
egy aprócska bisztró Madridban,
a város egyik legjobb baszk helye.
Örülök, hogy ismét találkozom néhány frissen szerzett baráttal.
Carmen, Felipe…
És három új barát: Guillermo Salazar séf,
aki a New York-i Gramercy Tavern után visszatért Madridba.
José Carlos Capel
és felesége, Julia Pérez Lozano,
Spanyolország két vezető gasztronómiai írója és ételkritikusa.
És végül, de nem utolsósorban, régi barátom, Henry Tenney,
a sorozat vezető sztoriproducere.
Kijött az egyik forgatásra, véletlen, hogy Madridban.
Koccintsunk Madridra, imádott városomra!
A kedvenc helyeim listájának élére került.
Hogy tudtok lépést tartani az étteremnyitásokkal?
Az lehetetlen.
- Mindennap étteremben esztek? - Mindennap.
Hogy vagy, barátom?
Ő Sacha Hormaechea séf, az étterem tulajdonosa és főszakácsa.
Egyedi stílusa az alkotásain is látszik.
Először hamachi és tonhalszív kávésdobozokon.
Azt mondja, „Bármely ország bármely étele egy mozdulattal tapává varázsolható.”
Ez fantasztikus. Most már tapa lett.
A hal nyilván a halszelet,
a szív pedig azt, amit ráreszelnek.
- Érlelt szív. - Oké.
A Kanári-szigetek jellemző hala.
Igen.
Csodálatos. Imádom.
Olyan friss!
Amikor eljössz ide, azt eszed, amit Sacha akar.
- Tényleg? - Igen.
Rendelhetsz, de azt mondja, nem, más lesz.
- Inkább ezt edd! - Tetszik. Ez a gondoskodás jele.
- Osztriga, igaz? - Igen.
- Osztriga pácolva. - Igen.
Phil, már imádom az osztrigát.
Igen! Szívesen.
- Előtte nem…? - Nem, az elsőt…
Ki ismertette meg veled?
- Phil. - Kösz!
Erre igyunk!
Az osztrigára!
Féltem, de már nem.
Jön az étel.
- Ez legendás fogás. - Ismered?
Ha nem kóstolod meg, itt sem jártál.
Olyan, mint a tengeri sün raviolin.
Rákmousseline-nel van töltve,
a tetején nagyon finom olívaolaj és „uni”, tengeri sün.
Az uni spanyolul „erizo”.
Ez Galícia íze.
- Galícia esszenciája. - Nagyon jó.
Henry?
A legszebb pillanat. Nem felejtem el.
Tudom, hogy a séfek a konyhában
mindig megnézik, mi jön vissza, igaz?
Figyelik, mennyi jön vissza. Szeretném, hogy Sacha lássa ezt a tányért.
Ez remek ötlet volt.
Hogy lehetne kihagyni? Ha nem lett volna kenyér, kinyaltam volna.
Nagyon boldoggá tesz.
Az étel fantasztikus.
Nem tudom, mondta-e már más is.
- Hadd legyek az első! Ő már mondta? - Ez…
Nem.
Rossz kritikát írtál?
Évekkel ezelőtt nem dicsérte a mennybe. Volt benne némi kritika.
Azt gondoltam, benne maradt a tüske, de nem!
Biztos nagyon szépen írtad meg, hogy ne sértsd meg.
- Ugye? És bátorító volt. - Jó a kapcsolatuk.
Ez volt a legjobb kritika, mert…
- Régen fotós volt. - Igen.
Azt mondja, kár, hogy ennyi időt szentelt a fotózásnak.
- Igen? - Mert kiemelkedő séf lehetett volna.
- És… - És többet főzne.
Vendéglőstől is ritka a beismerés, hogy egy kritikus megváltoztatta az életét.
Fontos lecke.
Soha ne gondold azt, hogy mindent tudsz,
már bárhonnan jöhet egy jó gondolat.
Még egy tévéstől is.
Utánozhatatlan.
- Igen. - Ezt már mondtuk.
Ha zenét raknánk ez alá a jelenet alá,
milyen zene legyen szerintetek?
- Flamenco. - Igen.
- Menni fog. - Igen. Megcsináljuk.
Csodálatos napokat töltöttem Madridban.
Semmire sem mondtam azt, hogy ez nem olyan jó.
Minden nagyon jó volt.
Egy ilyen régi város tud pár trükköt,
de imádom, hogy még mindig meglep a karakterével, a varázsával.
Nincs jobb az életben, mint utazni és új barátokat szerezni, igaz?
Imádom, és alig várom, hogy visszajöjjek.
Jön még valami?
Mit eszem?
Valami, amit még nem ettél. Malac.
- Ezt még nem kóstoltam? - Igen.
Mit mondtam a meglepetésekről?
A füle.
- Ez egy fül? - Igen.
Azt hinnéd, hallotta, mi készül.
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki
Csak valaki
Valaki etesse meg Philt
Jaj, valaki
Valaki etesse meg Philt
Etesse, ízibe
A feliratot fordította: Vass András