UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
Mulțumesc! Acum e spectacol.
Acesta e micul-dejun.
Mamă! E foarte bun.
Înțeleg coada.
Vreți un churro? Vreți? Veniți! Am mulți.
- Mulțumesc! - Mulțumesc! Înmoaie-l aici! O dată.
- Bine. - Nu băga iar!
Nu se înmoaie iar.
- Mulțumesc! - Churro?
Bine, prietene. Vrei să înmoi?
- Sigur. - O dată.
Unde e amicul? Ia un churro!
Cât timp a trebuit să stai la coadă?
Se pare că se stă mult la coadă,
dar, venind cu camere, nu trebuie să stau deloc.
L-ai gustat pe cel mare?
Să îndrăznesc? Bine.
Înmoaie tot! Da.
Dumnezeule!
Nu sunt sigur că pot arăta ce se va întâmpla.
Un bărbat vesel și flămând
Se preumblă Peste mări și țări
Ca să înțeleagă
Arta din paste făinoase, porc, pui și miel
El vă va conduce
Cu el veți zbura
El vă va cânta
Și va dansa
Va râde cu voi
Și va plânge pentru voi
În schimb cere un singur lucru
Cineva, cineva
Poate cineva
Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
Cineva să-l hrănească acum
MADRID
Madrid e capitala Spaniei.
Îmi place mult Barcelona, care pare un sătuc.
M-am gândit că va fi încântătoare și a fost.
Și că Madridul nu va fi încântător.
Dar e încântător.
Sunt multe cartiere și sate frumoase.
E mult mai mult.
Apoi poți înțelege grandoarea și splendoarea unui mare oraș al lumii
cu o istorie milenară.
E splendid.
Iar mâncarea, extraordinară.
Știi că ador piața.
E un microcosmos al orașului, dacă nu al întregii vieți.
Și Madridul își adoră piețele. Are 46 răspândite în numeroasele cartiere.
În cartierul Salamanca,
această intrare modestă nu e doar o altă vitrină.
De fapt, e intrarea într-o piață alimentară din 1882,
El Mercado De La Paz.
Puteți lua alimente proaspete de la vânzători locali
sau puteți face ca mine și lăsa experții să gătească
la una dintre multele tarabe.
Ne gândim la tortilla ca la învelișuri din porumb sau făină
pentru burritos sau tacos.
În Spania, tortilla e asta.
Cunoscută mai bine drept tortilla de patatas,
reprezintă cartofi cu ulei de măsline, ceapă caramelizată și ouă.
Tortilla se traduce prin „omletă” în engleză.
Iar cea mai bună e aici, la Casa Dani.
Bună!
- Bună! - Bună, Phil!
- Dani! - Ce faci?
Mă bucur să te văd.
- Carmen. Încântată! - Da.
Dani Garcia și soția, Carmen, trebuie să se priceapă,
fiindcă a fost votată cea mai bună tortilla din Spania.
Avem o dispută în Spania.
- Da? - Cu sau fără ceapă?
- Trebuie mâncată cu ceapă. Nu? - Bine. Așa cred.
Prefer fără.
- Serios? - Da.
- Bună! - Da, bună!
- Cum te cheamă? - Noelia.
- Bună, Noelia! - E sora mea.
Toată familia e aici. Foarte frumos.
Așa!
E incredibil. E un mic-dejun perfect, nu?
Asta e fără ceapă, dacă vrei să guști.
O să încerc pentru tine. Intru în joc.
Îți place?
- Și a ta e bună. - Mersi!
Cred că-mi place cu ceapă.
Mulțumesc!
Bine. Acum trebuie să știu secretul.
Mama a încercat diferite lucruri din cartofi.
Apoi a găsit potrivirea perfectă.
Cartoful ăsta e deosebit, fiindcă se topește puțin, nu?
- Da. Așa e. - Se înmoaie.
Și condimentele sunt delicioase.
Nu ar trebui să spui ce sunt.
Să ne plimbăm puțin?
De aici cumpărăm cartofii.
Asta e pentru azi, doar pentru mine.
- Nu se poate. - Ba da.
Am întrebat câți cartofi folosesc pe zi? Folosesc 771 kg.
Și 2.000 de ouă.
Ar trebui să intru în afaceri cu tortilla.
- Mamă! - Da!
Afacerile merg bine.
Sau poate doar cele cu tortilla.
Câte lucruri bune aici!
Phil, încearcă stridiile!
Dani are idei bune.
Mamă! Ce se întâmplă?
E fum de lămâie.
Poftim?
Stridii afumate cu lămâie. E o specialitate.
- Magie! - Bifat.
- Mănânci stridii? - N-am mâncat niciodată.
Carmen nu a gustat niciodată stridii.
Nu a atras-o ideea. Știu că multora le place.
- Încearcă să mă convingă să mănânc. - De ce nu?
- Guști? - Bine, gust.
- Da! - O să gust.
Uite ceva ce îmi place mult! Vreau să te atrag spre ce îmi place.
- Prima stridie. Da. - Una.
Gândește-te la aromă!
Pe bune?
A fost ca atunci când ne scufundam.
- Da. - Și sunt la fel.
- Îți amintește de ocean, nu? - Mulțumesc mult!
- Foarte bun. - Chiar îți place?
Bine.
Acum adoră stridiile. Nu glumea. Le adoră.
Asta mă bucură foarte mult.
Ești gata?
- Grozav! - Mulțumesc!
Simți gustul fumului și al lămâii.
Dar nu e prea intens. Mulțumesc!
Vreau doar să guști.
Dacă guști, ești recompensat.
Înțeleg să spui că nu-ți place peștele, dacă ai cinci ani.
Dar, pe măsură ce îmbătrânim, gusturile se schimbă. Știu asta.
E o specialitate pe care vrem să o încerci: șunca.
Bine.
Uite ce e! Când ești în Spania, vei mânca porc zilnic.
Mai bine accepți. Mai bine te convertești.
Foarte darnic.
Cartea porcului.
- Bine. - Plâng.
- Plângi? - Da.
E perfect. Șunca asta e cea mai bună din lume.
Cea mai bună?
Da, ați auzit bine. Probabil, cea mai bună șuncă din lume.
Nu-mi scrieți, italienilor!
Ar trebui să deschizi gura.
Te-ai împărtășit azi?
Sunt ca un preot degenerat.
Ne ocupăm de ai noștri.
Mulțumesc!
Nu e cea mai tare zi?
Manuel, noul meu prieten.
Uite! Mi-a mai rămas ceva.
Am făcut o analiză de sânge. Sunt 61% porc.
Apropiindu-te de inima orașului, centrul vechiului Madrid,
te impresionează vizual arhitectura.
Frumusețe construită manual de-a lungul secolelor.
Vezi istoria la fiecare colț, pe fiecare străduță.
Mâncarea îți întregește apoi experiența.
Simți gustul istoriei și atenția arătată de generațiile anterioare
față de perfecționarea rețetelor.
Ne-am documentat și se pare
că cel mai vechi restaurant cu funcționare continuă din lume e aici.
Acesta e Sobrino de Botín.
- Bună dimineața! Bun venit la Botín! - E o plăcere.
- Mereu e plăcerea mea. - Mulțumesc!
Azi îmi face un tur al acestui loc minunat Antonio González,
ai cărui bunici au cumpărat restaurantul acum mulți ani.
Există din 1725. Familia mea e la Botín din 1930.
Mamă! E genul meu de loc.
E plin de istorie, de personalitate și de cultură.
- Dumnezeule! - Acesta e cuptorul original.
E din 1725?
Da. Din 17… Peste patru ani va avea 300 de ani.
Cuptorul ăsta nu s-a oprit niciodată.
Flacăra veșnică a ars.
Tot timpul, chiar și în timpul Războiului Civil,
între '36 și '39, bunicul a ținut cuptorul pornit.
Nu e grozav?
E ca o mică peșteră.
E cea mai veche încăpere din Botín.
Cât de veche e?
Cel puțin din 1590.
A fost un han sau ceva de genul acesta.
Deci, în 1725, Botín a fost construit peste alt restaurant. Extraordinar!
Bine, hai sus! Cu câteva secole.
Hrăniți Madridul de sute de ani.
Cred că ai povești.
Ernest Hemingway era un client obișnuit.
Ernest Hemingway.
Mereu stătea cu spatele la perete.
Prefera să se uite mereu la ușă.
Era prieten cu bunicul meu
și mergea uneori la bucătărie să-și gătească propria paella.
Mergea să gătească?
Gătea paella, dar era o catastrofă.
De asta bunicul i-a zis să…
- Să rămână la scris. - Da.
- „Continuă să scrii!” - „Nu o să scriu. Nu gătești.”
E timpul să gust mâncarea.
Bine. Ești gata? Specialitatea noastră.
Friptură de purcel de lapte.
Știu că pentru mulți e un film de groază
când vedeți acești purceluși intrând în cuptorul cu lemne.
ieșind, fiind ciopârțiți, mâncați de lacomi…
De alți porci, cred.
Dumnezeule! Iar porcușorul ăsta s-a dus la Phillip.
Pot să-i spun asta doar porcului:
„Îmi pare rău,
dar trebuie să te mănânc.”
Mereu spunem că porcul câștigă.
- Pielea e cea mai bună. - Desigur. Crocantă.
- Crocantă. - Cui nu-i place?
Iubirea acestei țări pentru porc e serioasă.
Se întinde pe secole. Primii celți și romani erau mari fani.
În timpul domniei maure,
a mânca porc a devenit un act de sfidare politică.
Vezi că nu mă opresc. Știi de ce?
Pentru că mă interesează mult istoria.
Dacă aș fi în locul vostru, aș veni aici,
aș privi, aș simți și aș mânca istoria.
E prea bun.
Înțelegi de ce e cel mai vechi restaurant cu funcționare continuă din lume.
E bine, porcule.
Când focurile vechi ale tradiției încă ard în Madrid,
flăcările ingeniozității și ale inovației sunt susținute și aici.
De fapt, capitala se dezvoltă
ca important centru de gătit ultramodern cu influențe mondiale.
În cartierul Salamanca,
viitorul bucătăriei spaniole e îndrăzneț, divers și foarte imprevizibil.
- Salut, Phil! - Chef!
- Ce faci? - Încântat!
S-au dat premiile pentru cei mai buni bucătari.
Știți cine e cel mai bun bucătar-șef din lume?
Tipul ăsta. Acest tânăr se numește David Muñoz.
- Te simți bine? - Da.
- Porți cămașă de forță. - Nu pare? Știu.
Azi e posibil orice.
Ești gata?
Are un restaurant elegant numit DiverXO.
Acesta e restaurantul lui obișnuit, StreetXO.
Îți recomand doar să guști,
fiindcă îți fac un meniu foarte lung.
Așa că e un adevărat roller-coaster.
Sper să nu vomit ca într-unul adevărat.
Acesta e hamachi sashimi. Cu mojo din huacatay.
E o plantă peruană.
Acest arici-de-mare
e puțin mai puternic decât cel din Japonia.
- Fuerte. - Trebuie să…
- Da. Fuerte. Trebuie să înveți spaniola. - Așa o să fac.
Pe ce stradă ai crescut, încât o consideri mâncare stradală?
- E bun, nu? - E bun.
- Stai! Ce se petrece? - O să mănânc eu.
- Îmi place mult aroma asta. - Da.
- Când e picant, dar proaspăt. - Iar cartoful înveselește.
- Da. O să mănânci mult cu mâinile azi. - Bine. Trebuia să le spăl.
- Scoică. - E o scoică spaniolă
cu gazpacho de jalapeño.
Iar asta e un fel de emulsie Tom kha gai.
Îți amintește de mâncarea thailandeză.
O ador. Pe cea asiatică, în general.
E picant și relaxant în același timp.
- Da. - E o experiență.
Vreau ca cei care vin din orice parte a lumii să simtă
că ceea ce gătim aici e unic.
Continuăm cu o specialitate.
- Asta merge cu cămașa de forță. - Da.
Sângele unui bucătar-șef nu prea bun.
Găluști de rață. Ureche de porc crocantă. Delicioasă!
Gătim lent în grăsime urechea de porc. Apoi, niște ceapă verde. Castravete murat.
Ito togarashi.
Nu se oprește.
E un fel de chili din Japonia.
Da. E fierbinte.
- Îmi place că urechea e crocantă. - Știam că va fi bună.
Urmează ceva inspirat tot din Thailanda.
Umplutura e cu pui.
Asta e quisquillas, crevete de pe coasta de sud a Spaniei.
Asta e maioneză cu chili dulce.
Ce inventiv!
Deja înțeleg de ce toți așteaptă să vină aici.
O gură?
Dacă ți-e foame și ai gura mare, poți să o faci.
Da, poți.
Gură mare!
Nici nu pot descrie toate aromele existente.
Pentru mine, e ca și cum ai merge la operă și e multă acțiune.
- Dar totul se îmbină. - Da.
Preparatul ăsta e o arie frumoasă.
- Pot să beau ceva? - Desigur.
- Plănuiai. - Da.
Cachaça!
Ouăle lui Pedroche.
Oul meu de dinozaur.
E dulce și delicios. Nu simți alcoolul.
La revedere!
E sashimi cu ton roșu din Spania.
Ceva aromă de cărbune.
Crocheta e din lapte de oaie cu kimchi.
Trebuie mâncată dintr-odată.
Mă însor cu tine.
Bine.
- Să o sun pe Pedroche, soția? - Da, dă-i vestea proastă!
Asta e burta de porc spaniolă. Nu se mănâncă dintr-odată. Nicio grijă!
Dacă aș face-o?
Dacă mănânci dintr-odată, te sărut.
Voiam să mănânc doar puțin din fiecare. Termin asta.
Fiecare gură e nemaipomenită, dar acum sunt mort.
Pentru următorul fel, caracatiță spaniolă prăjită.
Asta e laksa. Un fel de laksa spaniolă.
Mai bem un cocteil.
Bine. Uită-te la asta!
Acesta e bao cu purcel de lapte.
Sunt sătul, dar nu mă pot opri.
Cum reușesc?
Mereu sunt întrebat cum de mănânc atât.
Când mâncarea e atât de bună, trebuie să întreb cum te oprești.
Asta e lasagna.
- Te așteptai la cineva mult mai mare? - Nu! Trebuie doar să guști.
Nu știu.
- Alt cocteil. Amestecă-l cu crevetele! - Da.
Sincer, nu știu. Cred că asta e superputerea mea.
Trecem la varianta noastră de ramen.
Voiai show culinar.
E o nebunie!
Nu, dă-ți afară soția! Fiindcă vin.
Facem crab cu chili cu niște vin de cireșe
și îl vom mânca cu homar.
Fraților! StreetXO.
A fost una dintre cele mai bune mese sau sunt beat. Una din două.
Va observa cineva dacă dau jos pantalonii?
Acum vreau să vă arăt un restaurant deosebit găsit în Madrid.
Se numește MO de Movimiento.
- Felipe! Da. - Salut. Phil!
- Ce faci? - Încântat!
Mereu îmi place să cunosc alt Felipe.
- E restaurantul tău. - Da.
MO de Movimiento.
Coproprietarul Felipe Turell nu doar că servește pâine făcută manual
și pizza de top făcută în cuptor cu lemne,
ci o și face cu echipa într-un mod sustenabil.
Nu facem doar pizza aici. Îl folosim să încălzim locul.
Da? Încălzire cu aburi de la cuptorul cu lemne.
- Da, exact. - Și ce sunt astea?
Le folosim cu apă și cu un ventilator ca să răcorim spațiul.
- Aerul condiționat. Da? - Un fel de model hibrid.
Când nu ne e foarte cald, le folosim.
Bună tuturor!
Arată bine.
Felipe și echipa de profesioniști
lucrează cu organizații sociale pentru a îndruma tineri cu probleme
și alte persoane defavorizate pentru cariere în industrie.
Rezultatele sunt de-a dreptul delicioase.
Jumătate din echipa noastră provine din categorii defavorizate.
Folosim restaurantul ca platformă pentru a schimba vieți.
Jumătate sunt profesioniști
și jumătate, oameni ce trebuie sau vor să deprindă o abilitate.
- Da. - E plăcut și cald aici.
- Cum te numești? - Isabelle.
- Bună! Phil. De când lucrezi aici? - De aproape trei ani, de la deschidere.
Și ți-a plăcut să faci pâine?
- E cea mai bună pe care o avem. - Acum o faci?
- E una proaspătă? - Să o scot!
- Am venit la fix. - O facem în dimineața asta.
Cred că am făcut-o la 9:00. A fost prima.
Îmi dai pâinea veche de la 9:00?
Poftim!
Sunt nuci înăuntru?
Nuci, da.
Mulțumesc mult!
Cu plăcere.
Vino, mănâncă, susține oamenii buni!
Despre asta e vorba.
Îmi place mult.
Cel mai mult îmi place să explorez un oraș nou mergând.
Madridul e printre cele mai potrivite pentru plimbare vizitate.
Fiecare cartier are propria personalitate. Nu te plictisești.
Pe mine mă atrage centrul vechi al orașului.
Prin „vechi” mă refer la Evul Mediu.
Atunci a fost construită Plaza Mayor.
Pe atunci era piața orașului. Locul piețelor, al competițiilor.
Ieșind din rând, aveai locuri în față la judecata publică.
S-a schimbat de-a lungul sutelor de ani, dar rămâne inima dinamică a orașului.
Apropo de vechi, la câțiva pași,
poți mânca la Casa bunicului sau Casa del Abuelo.
Bună!
Jamón.
Azi n-am venit pentru jamón, dar, dacă îmi oferă…
Mulțumesc!
De obicei, mâncăm într-un loc atât de bun,
încât toată echipa vrea să revenim când nu filmăm și mergem iar.
De data asta, l-am găsit când nu filmam și a trebuit să filmăm
ca serviciu public.
Da! Mulțumesc!
Casa del Abuelo.
Sunt renumiți pentru gambas al ajillo.
Hai! Poate cei mai buni creveți cu usturoi mâncați vreodată.
Ulei de măsline clocotind, sfârâind, cu mult usturoi și ardei de Cayenne.
Doamne! Gust intens de usturoi, foarte untos.
Creveții sunt dulci și delicioși. Nu pot trece peste asta.
Și pâinea crocantă, foarte moale înăuntru, făcută pentru a gusta.
Ai mâncat asta?
Foarte bună!
Sunt cei mai buni creveți cu usturoi mâncați.
La revedere!
O să mai stau o vreme.
Acum, cea mai mare contribuție a Spaniei la cele mai mici porții de mâncare, tapas.
Felii gustoase de jamón, bucăți groase de chorizo, calamar prăjit.
Oricare și toate pot face o tapa grozavă.
Se zice că regelui Alfonso al VIII-lea i s-a servit un pahar cu vin
cu o felie de șuncă afumată deasupra, împotriva insectelor.
E bine să fii în pielea regelui și a noastră.
Tapas au explodat după evenimentul regal.
Revin la prezent și mă întâlnesc cu un bucătar-șef grozav, Javier Bonet.
Crescut de măcelari, a perfecționat meșteșugul
în bucătării de trei stele Michelin din lume.
Azi mă duce la câteva dintre barurile preferate de tapas
de pe strada șic Ponzano.
Uite primul! Uite locul ăsta drăguț numit Barrera!
- Bună! - Bună!
- Sunt Phil. Încântat! - Asemenea.
Acestea sunt revolconas.
- Cartof dulce. - Nu, e cartof alb.
E ardei roșu, boia, diferite…
- Dau culoarea. - Da, tot.
Și gătesc burta de porc înăuntru.
E ca o pâine crocantă.
Hai! E cea mai bună pâine din lume pentru înmuiat, pentru că e porc.
- E porc. E doar porc. - Vă place porcul în Spania. Știai?
Nu comand aici.
- E modul meu preferat de a mânca. - Nu are meniu.
- Doamne! Mamă! - Da.
Ne trebuie spațiu.
Tapas ar trebui să fie farfurii mici, nu?
Acum, nu chiar.
Nu chiar. Nu, știu.
E un mod de a mânca, de a împărți cu cineva.
Acesta e conceptul de tapas.
- Uite! Știu că o să-mi placă. - Las patatas.
E ied.
Țineți minte acest nume! Dacă o să-l vedeți în meniu,
ar trebui să luați. Cabrito.
Spuneți cu mine! Cabrito.
O gură în mâini.
Capră tânără gătită multe ore la foc de lemne.
E o variantă extraordinară făcută de Ana.
Uite pielea de pe asta! Hai! Nu arată minunat?
Capră, fraților. Nu știu ce așteptați. Capră.
Ied.
- Nu-mi place cum sună „ied”. - Nu.
Ador toate astea.
E secretul cel mai bine păstrat din Madrid.
Da, așa cred.
- Mulțumesc! - Ești foarte talentată.
Javier, poate îți dă de lucru aici.
- Da. La spălat vase. - Da. Trebuie să începi de undeva.
Următorul loc la care vrea să mă ducă la tapas e Ponzano.
Dacă vrei să spui corect, „Pon-fano”.
Salut! Bună!
Frumos loc!
Par surprinși că sunt în poziția asta.
A doua generație de proprietari, Paco și Elena, cu fiica, Melania,
ne arată cele mai bune tapas.
Roșii inimă de bou și o felie de ceapă dulce.
Credeam că mă ia pe nepregătite cu inima de bou.
- E inimă de roșie. - E roșie.
Bine.
- Se numește așa fiindcă arată ca o inimă. - Ce frumusețe! Îmi place mult.
Tapas de legume și lucruri mărunte care apar.
- Boletus. - Boletus.
Ești foarte bun.
- Când ai început lucrul aici? - La 12 ani.
- Mamă! - Acum am 21.
- Aici sunt ciuperci. - Da.
- Cu ou. - Cu ou. Puțin ficat.
Puțin ficat?
- Tartufo. - Tartufo.
Și trufe.
Vecini buni.
- Trufă rasă. - Când mă simțeam puțin ghinionist.
Caracatiță!
E rapid.
Nu e ca un restaurant obișnuit. E mai degrabă o mentalitate de bar.
Trebuie să servești multă mâncare, dar, rapid.
Cotlet de miel.
Am mâncat ied înainte, iar acum, miel.
- Mâncăm toți puii. - Pe toți.
Îmi place ăsta.
- Noroc! - Noroc!
Apoi Paco zică că mai aduce un mărunțiș.
Uită-te la…
A zis că doar puțin.
- Da. - Mamă!
Cum de sunt astea tapas?
Asta e o bucată uriașă de carne.
Acum e restaurant.
Am fost păcălit.
„Mergem la niște tapas.” Da.
- E o carne de vită frumoasă. - Bine.
- În regulă. Bine. - Bine. În regulă.
Brontozaur.
Drăguț!
- Da. O să mușc de aici. Împărțim… - Acum suntem frați.
Îmi place grăsimea.
Știi cui îi mai place? Fratelui meu adevărat.
Fratelui tău.
M-am gândit că folosesc puțin și pun pe pâine, ca tapas.
Nu, am primit toată friptura, ca la Dario Cecchini, în Toscana.
A fost incredibil.
- Vecini buni. - Vecini buni. Aș vrea să fii vecina mea.
Da.
Mulțumesc mult!
Azi mergem în excursie.
Luăm trenul de mare viteză o jumătate de oră
spre un loc magic numit Toledo.
Uite ce știu despre Toledo! Ai câteva minute? Fă-te comod!
A fost capitala Spaniei
și au o sculptură mare din marțipan cu Don Quijote.
Impresionat?
Lumea zice că știu multe despre fiecare loc.
Da. Știu. E uluitor, nu?
Fiind cam prost în zona asta, dacă nu în multe, îmi trebuie un tur.
Ghidul din Toledo Javier Casado trebuie să mă conducă.
- Uite ce priveliște! - E superbă.
- Frumos! - De când stai aici?
Dintotdeauna.
E frumos de locuit.
Orașul are trei religii reunite.
În Evul Mediu, musulmanii, creștinii și evreii conviețuiau.
Această piață se numea pe vremuri Alcana.
Înseamnă „magazinele” în ebraică.
Vezi turnul, catedrala?
Construită în sec. XIII,
Catedrala din Toledo e considerată de mulți realizarea supremă
a arhitecturii gotice din Spania.
În interior, acest clopot uriaș,
cel mai mare din Spania și printre cele mai mari din lume.
- Are 18 tone. - Un clopot de 18 tone.
Da.
Biserica Santo Tomé din apropiere se mândrește cu o capodoperă
a celebrului pictor din sec. XVI El Greco, care a trăit în Toledo.
- Cartier evreiesc. - Da.
Am simțit brusc că suntem în Cartierul evreiesc.
Nu știu de ce, dar am avut o dorință incontrolabilă de a mă plânge.
Erau în jur de 12 sinagogi.
Dar, din păcate, mai sunt două.
Și ce clădire e aici?
Pe vremuri era o închisoare și o mănăstire.
Care e diferența?
Se pare că tot la mănăstire a apărut
renumele orașului în materie de marțipan.
Povestea spune că o foamete de prin sec. XV
a dus la lipsa făinii de grâu.
A trebuit ca măicuțele să folosească ce era disponibil pentru pofta de dulce.
Au folosit făină de migdale ca înlocuitor și iată un miracol din marțipan!
Cineva a avut un vis imposibil de pastă de migdale.
Și, cum îmi place să zic, când ești în Toledo, ia 12 gogoși
și împarte-le cu oameni oarecare!
- Mulțumesc! - Cu mare plăcere.
- E delicios. - Sunteți din Tunisia?
- Da. - Toți? Sunteți o familie?
- Nu, un grup. Un grup de prieteni. - Un grup de prieteni?
Mai bine decât familie.
- Da. - Da.
Aproape că am uitat.
Am mai aflat un lucru fain despre acest loc.
Vă plac săbiile?
Toledo e celebru pentru realizarea celor mai bune săbii din lume
timp de mii de ani. Da!
Din secolul al V-lea î.Hr.,
fierarii de aici au pus benzi de fier în lamele lor
și au forjat oțelul la căldura potrivită
pentru a crea o sabie iubită și temută în toată lumea.
Nu știu de ce îți trebuie săbii azi.
Nu mai sunt mulți balauri de ucis sau mori de înfruntat în van.
Mai sigure decât armele, poate?
Dacă mă gândesc bine, mi-ar prinde bine un nou deschizător de scrisori.
Pa, Toledo! Mă întorc la Madrid pentru cină.
Cine a zis că New Yorkul e orașul care nu doarme nu a fost la Madrid.
Dacă iei cina la ora 22:00, obții reducerea de dimineață.
Viața e alertă aici.
Din fericire, am amici faini și informați, ca Javier, care să mă țină treaz.
Cum se numește cartierul ăsta?
Chamberi.
Este, poate, în fruntea cartierelor clasice din Madrid.
Întinerește în fiecare an.
Acum zece ani, era un cartier foarte vechi.
Acum mor
- …și încep să vină tineri. - Toată lumea e așa.
Javier a promis să-mi arate unde mănâncă tinerii faini.
Și se întâmplă să fie în restaurantul lui,
Sala de Despiece.
Așa se zice corect.
Știu că nu sună corect spus de mine,
dar Manuel ar spune așa.
Sala de Despiece.
Nu o să mai încerc.
- Dă-mi haina! - Da.
Pe un cârlig de carne. Faci asta și cu clienților răi?
Da, uneori.
E restaurantul experimental al lui Javier. Pare laborator.
Parcă mergi la ora de știință.
Folosim denumirea Sala de Despiece,
Sala de tranșare,
unde taie și pregătesc pentru restaurante sau pentru piață.
Are un înțeles aparte.
- Ești din familie de măcelari. - Da.
Arată ca un biftec tartar destructurat.
Acum îți vom arăta cum să faci una dintre ele.
Apoi o vei face singur.
Da. Ce e aia?
Aceea e tartufata.
E cu măsline negre, ciuperci și trufe.
Apoi, roșii, busuioc și usturoi.
Iar acum vei rula tot.
Nu sunt sigur că n-ar trebui să o faci pe a mea.
Sigur te descurci.
- Întinde asta! - Întinzi așa.
- Roșie. - Ciuperci.
- Întinde! - Roșie.
Văd ulei de măsline.
Sunt chef.
Tu…
Am făcut-o prea largă, nu?
- Știu la ce te gândești. - Da.
Te gândești că nu pot lucra aici.
- Nu e groaznic. - Nu e rău.
Acum trebuie să faci așa.
- Sigur. Ia-o pe cea bună! - Da.
- Bine. - Tot?
Tot.
Ce bun e!
Știi cine e Charlize Theron?
- Da. - A fost la o emisiune.
A zis: „Dacă aș putea, m-aș mărita cu mâncarea spaniolă.”
- Cu un chef, poate? - Nu. Nu o interesează. Scuze!
Înțeleg ce vrea să zică. Sunt în luna de miere cu mâncare spaniolă.
O să vezi că avem pancetta iberică cu zahăr de trestie deasupra.
- Faci brûlée? - Cam așa.
E doar pentru a obține grăsimea.
Genial!
Ai gălbenușul gătit mai bine de o oră, un foie-gras Micuit.
- Acum o să facem un fel de bomboană. - Da! Îți plac rulourile tale.
- Rulez tot. - Ai crescut cu Fruit Roll-Ups.
Da.
E frumos.
Pregătești în fața fiecărui client.
Da, desigur.
Așa ar trebui să fie teatrul cu cină.
O mănânci dintr-odată și o savurezi.
Nu doar că fiecare gură e o nebunie, ci ai și oameni minunați ca Alba,
cunoscători și pasionați de mâncarea rafinată oferită.
Ne servesc pe amândoi cu multă bunătate și căldură.
Sunt extrem de fericit aici.
- Doamne! Un cadou. - Bine.
Un cadou. La Cosa.
- „Chestia”? - Chestia.
Ce crezi că e?
Capul dușmanului meu.
E o sfeclă uriașă?
E o sfeclă uriașă.
Prăjită patru ore pe sare de mare și multe ierburi,
apoi devine ca o carne sau, poate, somon.
Filetezi sfecla.
Da, ca pe șuncă.
- Ca pe jamón, da. - Jamón.
La bază, ai crème fraîche, mărar
și un sos dulce-acrișor din sfeclă.
Textura e frumoasă.
Îmi place mult.
Fiecare gură e delicioasă, ingenioasă și provocatoare.
Pare un laborator. Tejgheaua albă.
Lumina asta.
Și e foarte tradițional în același timp.
- Ingredientele sunt tradiționale. - Salsa… Da.
- Iar modul de a mânca, mai…Te distrezi. - Distractiv.
Foarte.
Îmi place fața ta când aduci ceva, de parcă mă prinzi cu asta.
Pa, băieți!
Pa!
- Îți place? - Mult.
Bine.
- Pa! Bună! La revedere! - Pa!
Nu plec nicăieri.
Am închis locul.
Ai mâncat tot desertul.
Îmi pare rău.
Google, inițiază un apel video cu Larry!
Ce frumos ești! Bună, Larry!
Bună! Ce faci?
Ce ai acolo? Un ceas de sushi în spate?
Da, exact.
- E adorabil. - E exact…
E un Bed Bath & Beyond ediție specială da.
- Ești în L.A., da? - Sunt în Los Angeles.
Tocmai mi-am amintit că ai apărut într-unul din primele episoade
din I'll Have What Phil's Having, PBS, la Los Angeles.
Am făcut camioneta cu taco. Am făcut carnitas toată ziua și…
- Ce bun! - Apropo de porc, știi ce e bun în Spania?
Ai văzut cum l-au tăiat de pe picior?
Da, i-am văzut tăind felii frumoase ca asta.
- Poftim! Frumos! - Nu e cel mai tare?
Înapoi unde ți-e locul, scumpo!
Iar acum intră aici!
Ce bun!
Nu-i mai trebuie nimic. Doar pâinea și carnea.
Așa e.
Ai o baghetă frumoasă,
- …proaspătă, crocantă, moale înăuntru. - Da.
Și cea mai bună șuncă din lume.
Larry, ești comediant. Ai o glumă pentru Max?
E o glumă din golf
și cred că tatălui tău i-ar plăcea entuziasmul cu care vine.
Un tip joacă golf cu soția pe un teren foarte rustic.
E frumos.
Sunt dealuri, iarbă verde, foarte pastoral.
La una dintre găuri, lovește mingea în dreapta unui hambar,
a unui hambar aproape rustic.
El și soția merg. El vede mingea și zice:
„Știi ceva? Voi ridica mingea
o arunc dincolo și voi lua penalizare pentru minge inutilizabilă.”
Ea zice: „Dacă deschizi ușile hambarului și lovești mingea?
Ești un jucător bun. Poți face asta fără penalizare.”
El spune: „Ce idee bună!”
Așa că pune mingea, deschide ușa, lovește mingea.
Din nefericire, lovește greșit, ricoșează într-un perete,
apoi, în altul, lovește un tractor,
își lovește soția în cap, o pune jos, e moartă.
După un an, joacă pe același teren.
E cu un prieten. N-a mai jucat de un an.
Începe să se simtă iar bine.
Se distrează, apoi ajunge la aceeași gaură
și lovește mingea cam în aceeași poziție.
Aleargă. Amicul e cu el.
Zice: „O să ridic mingea, o mut și o arunc în partea cealaltă.”
Prietenul zice: „Dacă deschizi ușile hambarului
și lovești acolo? Ești bun. Nu trebuie să primești penalizare.”
„Nu, asta am făcut anul trecut. Am făcut șase pentru gaura asta.”
E mai mult decât o glumă din golf. Zic de ce.
Iar tatălui meu i-ar fi plăcut. De fapt, e o glumă despre soție.
Ce-aș fi vrut să-l fi cunoscut!
- Te-ar fi plăcut. - Mă bucur că am înveselit echipa.
- Asta trebuie să faci. - Apropo, Larry, e tot ce avem.
Pentru ultima oprire, mă duc la Sacha, un bistrou intim din Madrid,
cu o bucătărie bască dintre cele mai apreciate din oraș.
Mă bucur să mă întâlnesc cu prieteni făcuți pe drum:
Carmen, Felipe…
Și cu trei noi: chef Guillermo Salazar,
care și-a făcut mâna la Gramercy Tavern din New York, dar s-a întors la Madrid.
José Carlos Capel
și soția sa, Julia Pérez Lozano,
doi dintre scriitorii și criticii culinari de top din Spania.
Și nu în ultimul rând, un vechi prieten, Henry Tenney,
marele nostru producător scenarist supervizor.
A venit să ne vadă o filmare. S-a întâmplat să fie Madrid.
Un toast pentru Madrid, pe care îl ador.
Acum e în fruntea listei cu orașele mele preferate.
Cum ții pasul cu restaurantele care se deschid aici?
E imposibil.
Mănânci zilnic în oraș?
- Zilnic. - La prânz.
Ce faci?
Acesta e chef Sacha Hormaechea,
proprietar și bucătar-șef al restaurantului.
Flerul său unic se transpune și în alegerea creațiilor sale.
Mai întâi, hamachi și inimă de ton pe un set de cutii de cafea.
Zice: „Orice preparat din orice țară
are nevoie de un gest ca să devină tapa.”
E nemaipomenit. Acum e tapa.
Peștele e, evident, o felie,
iar inima e chestia rasă deasupra.
- E afumată. - Văd.
- Medregal e tipic din Insulele Canare. - Insulele Canare, da.
E nemaipomenit. Îmi place mult.
Foarte proaspăt.
Când vii aici, mănânci ce vrea Sacha.
- Da? Fără meniu? - Da.
Poți comanda ceva, dar zice că nu are.
- Nu. Mănâncă asta! - Îmi place. Atunci te simți îngrijit.
- Stridii, da? - Da, asta sunt.
- În saramură ușoară. - Da.
Acum îmi plac stridiile.
Da! Cu plăcere!
- Înainte, nu? - Nu, am gustat prima…
Cine ți-a prezentat stridia?
- Phil. - Mulțumesc!
- Noroc! - Pentru asta!
Pentru stridii!
Mi-a fost frică. Nu-mi mai e.
Vine mâncarea.
- E un preparat emblematic. - Îl știi?
Dacă nu mănânci, e ca și cum n-ai fost.
Arată ca uni pe ravioli.
E umplut cu mousseline de crab,
ulei de măsline plăcut și doar uni deasupra.
„Uni” e „arici-de-mare” în spaniolă.
Acesta e gustul Galiciei.
- Galicia, în gură. - Bun.
Henry?
Momentul cel mai bun. O să-mi amintesc.
Când bucătarii sunt în bucătărie,
vor să vadă ce se întoarce în bucătărie.
Văd cât se întoarce. Vreau ca Sacha să vadă farfuria.
Ai fost foarte inspirat când ai făcut asta.
Cum să nu faci asta?
Dacă nu era pâine, lingeam castronul.
Asta mă bucură mult.
Mâncarea e nemaipomenită.
Nu știu dacă ai mai auzit asta.
Să fiu primul!
- Asta e… - Așa a zis?
Nu.
L-ai evaluat negativ?
Cu ani în urmă, nu l-a evaluat grozav.
L-a criticat puțin.
Și m-am gândit că e puțină dușmănie. Nu.
Cred că ai scris foarte frumos, ca să nu-l jignești în niciun fel.
- Nu? Să fie încurajator. - Se înțeleg bine.
A făcut cea mai bună recenzie, fiindcă…
- A fost fotograf. - Da.
Spune că e păcat că a dedicat atâta timp fotografiei.
- Da? - Ar fi fost printre bucătarii de top.
- Apoi… - Și ar petrece mai mult timp gătind.
E ceva rar. De asemenea, ca un restaurant să recunoască
că criticul i-a schimbat viața.
E o lecție.
Să nu fii obtuz și să te crezi atotștiutor,
pentru că o notă bună poate veni de oriunde.
Și de la un director de rețea.
- E unic. Am mai zis-o. - Da.
Dacă ar fi să punem un fond muzical pentru această scenă,
ce muzică ați pune pe fundal?
- Flamenco. - Flamenco.
- Putem. - O putem face. O să rezolv.
M-am simțit minunat la Madrid.
Nu mi s-a părut nimic prost.
Totul a fost excelent.
Un oraș atât de vechi a învățat ceva,
dar îmi place că încă poate surprinde cu personalitatea, cu farmecul.
Nimic în viață nu întrece călătoriile și noile prietenii, nu?
Mi-a plăcut grozav aici și abia aștept să revin.
Mai vin și altele?
Ce mănânc?
Ceva ce n-ai mâncat încă. Porc.
- O parte pe care n-am mâncat-o? - Da.
Ce spuneam despre surprize?
E urechea.
- Aia e o ureche? - Da.
Ai fi zis că te-a auzit venind.
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Cineva
Vă rog, cineva
Poate cineva
Cineva să-l hrănească pe Phil
Vă rog, cineva
Cineva să-l hrănească pe Phil
Cineva să-l hrănească acum
Subtitrarea: Monica Tarău