NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
Ovdje su snimili poznati hod sramote iz Igre prijestolja.
Moj savjet svima koji moraju proći hod sramote jest…
da to učine ovako.
Dovoljno sramotno?
Sretan, gladan čovjek
Putuje diljem mora i kopna
Pokušava razumjeti
Umjetnost tjestenine Svinjetine, piletine i janjetine
Vozit će prema tebi
Letjet će prema tebi
Pjevat će za tebe
I plesat će za tebe
Smijat će se s tobom
I plakat će s tobom
Samo jednu stvar traži zauzvrat
Nahranite ga, nahranite…
Nahranite
Nahranite Phila, molim
Neka ga netko odmah nahrani
Hrvatska.
Riječ koja me asocirala na ratom izmučenu zemlju.
Bivša Jugoslavija raspala se na samostalne države
nakon desetljeća sukoba.
Ali u ovoj balkanskoj zemlji na Jadranu vlada mir od sredine '90-ih.
Stalno sam slušao o hrvatskoj obali,
načičkanoj otocima, i blistavom moru. Preko puta Italije.
Drevni gradovi s vlastitim tradicijama.
Očito, želim vidjeti sve, pa to i radimo.
Prošetat ćemo se Hrvatskom i saznati što se tu zbiva.
Moja je prva postaja grad Split.
Da. Tako se zove. Split.
Ovdje sve odiše poviješću.
Kao filmski set. Universal Studios.
Spektakularno.
Ovo bi moglo biti još savršenije samo da je tu pekarnica.
Pekarnica Kruščic.
Kruščić.
-Pekarnica Kruščić. -Da.
Pekarnica Kruščić!
-Znači, tu smo. -Dobar dan.
Upravo sam pročitao da je ovo u 11. stoljeću bio samostan.
-Prije tisuću godina? -Da.
-Dobro ste iskoristili prostor. -Da.
Na kapi piše „Danas imam lošu frizuru”.
Da, pa…
O, da, jako je loša.
Ma dobra je, kažem ti.
Moj je otac imao istu glavu
i volio sam ga.
Ako mi složiš tanjur sa svojim omiljenim proizvodima, pojest ću ih.
Sjajno.
Kako se ovo zove?
-Ovo? -Da.
-Ovo se zove viška pogača. -Naravno da se tako zove.
Viška pogača?
Pojeo sam višku počagu u pekarnici Kruščić
i usta su mi se raspala kad sam to izgovorio.
Što želiš?
Ovo, ovo.
-To? -Da.
A onda ovo tvoje.
Hvala, prijatelju.
Bilo mi je drago. Frizura ti je savršena.
Hvala.
Vidi ti ovo.
Zasad je ovo broj jedan.
U redu, to je bio doručak. A sad…
idemo u Dioklecijanovu palaču.
Izgrađenu za cara Dioklecijana.
-Gordone. -Bok.
Kupuješ lavandu?
-Pomiriši. Jako je fino. -Fino miriše.
-Mogao bih kupiti ženi. -Izvoli. Ovo je za…
Za moju ženu?
-Da. -Smijem reći da je od mene?
Naravno.
Dakle, Gordon me pokupio s aerodroma prije dva dana
i otad je moj vjerni suputnik.
Consigliere.
-Consigliere. -Consigliere.
-Kamo ćemo? -Pa…
U redu. Znači, sad smo u…
Ovo je ulaz u Dioklecijanovu palaču.
-Ovo što zovemo palača… -Da.
…zapravo je cijeli stari grad.
Cijeli stari grad koji se počeo širiti iz stare utvrde.
Postoje četiri ulaza.
Jedan je u vodi i još po jedan sa svake strane zida.
-Ovo ovdje, u sredini, je ono. -Da.
Ono, da.
-To mu je bio mauzolej. -Da, mauzolej.
Koji se s vremenom pretvorio u crkvu.
Oko vas nisu samo ruševine,
nego i građevine stare tisućama godina.
Pročitao sam da je tu sfingu Dioklecijan dobio na dar iz Egipta.
-Da. -Stara je 4000 godina.
-Da. -I nalazi se ovdje.
Tu je.
-Tisuće je godina starija od ovoga. -Od Dioklecijanove palače.
Zapravo, dobio ju je na dar.
Ajme. Predivno mjesto.
Sve ovo vjerojatno je bilo obojeno.
-Da. -Ovdje se sve događalo.
-Ovo je samo kostur. -Da.
Sve je to bio mramor.
Nekoć je ove zidove zapljuskivalo more. Vidiš koliko se luka proširila?
-Kralj je imao lijep pogled. -Ovdje je proveo mirovinu.
-Što misliš o mirovini? -Odmah idem u mirovinu.
-Da? -Da.
To je mauzolej.
-To je mauzolej. -A sad je katedrala.
Najstarija katedrala u Europi.
-U cijeloj Europi? -U cijeloj.
Dioklecijan se dobro ophodio prema kršćanima
sve do kraja vladavine. Onda ih je počeo progoniti.
Ubio je svetog Dujma, zaštitnika grada.
Danas je ovo katedrala sv. Dujma.
-Izgrađena za Dioklecijana? -Da.
A on je ubio čovjeka koji je postao svetac.
Zaštitnik grada Splita.
A sad Dioklecijanov mauzolej. Ha-ha!
-Zamisli! -„Sagradio sam katedralu na tvom grobu.“
-Da. „Izbacio sam te iz groba.“ -Prilično dobro.
-Volim dobru priču.
A tko može odoljeti tornju izgrađenom poradi osvete?
Poštedjet ću vas zadihanosti i pokazati vam samo lijep dio.
Pogled mi je pomogao da shvatim da ostatak grada nije palača.
Samo tako izgleda.
Palača s jako dobrom hranom.
-Jesi li ti g. Burek? -Da, ST Burek.
Sveti Burek?
-Da. -Kanoniziran si.
-Da. -Kako se zoveš?
-Tim. -Tim. Ja sam Phil.
Drago mi je.
Želim kušati burek. Nikad nisam.
Koji ti je omiljeni?
-Meni? S mesom. -U redu.
-Želite kušati i sa špinatom? -Da.
-Dva. -Hvala.
Ajme meni.
O, ne. Vidim što se događa.
Naručio sam previše, kao i obično. Ali to mi je posao.
Puno hrane.
-Hvala, frende. -Plastična vrećica?
Ne, jest ću ovdje.
Toplo je!
-Jest. -Jako toplo.
Sir i špinat.
-Ovaj je sa sirom i… -Špinatom.
Ma daj. Jako lijep ručak.
Jelo od nadjevenog lisnatog tijesta
koje su prije stotina godina donijeli Turci.
Poput prhkog, divnog tijesta premazanog maslacem.
Sjajan je.
Hvala vam.
Burek!
A sad s mesom. Spreman?
Rođen spreman.
Burek! Samo ću vam to reći.
Burek!
Mogao bih ovo jesti svaki dan.
-Svaki dan? -Da.
Ponovite.
Burek!
Burek! Ljudi!
Pojedite burek!
Sviđa mi se kako zvuči. Burek!
Što još zvuči dobro? Pogledajmo.
Ljudi mi govore da moram otići u Kantun Paulinu na ćevape.
Što su ćevapi?
-Zdravo. -Zdravo, ja sam Phil.
-Ante. Drago mi je. -Bok, Ante. Također.
Čuo sam za tvoj restoran.
Svi kažu da su ovdje najbolji ćevapi u cijelom gradu.
A ja ne znam što su ćevapi.
-Malene goveđe kobasice. -Da?
A na Balkanu su ćevapi poznatiji od hamburgera i cheeseburgera.
-Pecivo je tako mekano. -Da.
-Nadam se da vidite ovo. -Dobar tek.
Na mekanom, jastučastom pecivu
nalaze se kobasice, preukusan umak i rajčice
i prefino je!
Najstariji burger.
-Ćevapi su najstariji burger. -Da, gospodine.
Nisam imao pojma.
Hrvatska!
Povikao sam: „O, Bože! Ovi su hrvatski ćevapi fenomenalni!“
Nisu hrvatski.
Jako ukusno.
Bosanski su.
Ćevapi.
Ali fini su. Nije me briga.
Ljudi, riješite nesuglasice da mogu uživati u sendviču.
A sad, desert.
Pogledajte kako je lijepo. Baš je slatko.
-Posebno za vas. -Posebno za mene.
Limun s lavandom? Ti smišljaš te okuse?
Da.
Genijalac si za sladoled.
Smijem li sjediti ovdje i tjerati ti mušterije?
Brišemo iz Splita i odlazimo na Hvar, koji nije jako daleko.
A putujemo ovako.
Kao u Raljama, ali uopće nije strašno.
Možda da sjednem.
Dok sjedim na palubi i oko mene se pruža predivan pogled…
razmišljam…
Možda sam pojeo previše ćevapa.
Hvar je popularno odredište
i ostao nam je samo vez na kraju ovog reda brodova.
Znači, da bismo došli do obale, moramo proći preko svakog od njih.
Shvaćam. Razumijem kako.
Još jedan brod.
Prelazim na sljedeći brod.
-Zabavljate se na krstarenju? -Jako.
Smijem ostati?
Piše: „Za mlade i zabavne“.
Mladi i zabavni. Odgovaram jednoj kategoriji.
Terra firma.
Jutro u Hvaru.
Nije loše.
Hvar je ime i grada i otoka
i važna je trgovačka luka na Jadranu još otprije drevnih Grka.
Nalazi se na sredini dalmatinskog dijela obale,
na njemu je jedan od najstarijih europskih gradova,
i nalazimo se samo 160 km od talijanske obale.
A danas ću upoznati gradonačelnika.
Gradonačelnik Hvara.
Zove se Rikardo Novak
i velikodušno je pristao provesti me uokolo.
Primijetio sam
da je voda predivna. Nevjerojatno je čista.
Na otoku nema tvornica. U more se ne ispušta kanalizacija
niti ga išta zagađuje.
-Vide se ribe. -Naravno.
Hvar je također grad
s najviše sunčanih sati godišnje u Europi.
Nisam to znao. Ajme.
Zajamčeno vam je lijepo vrijeme
u gradu Hvaru tijekom cijele godine.
Ovo je najstariji dio grada.
Da. Vidim utjecaj Venecije.
Da, proveli smo 400 godina pod Mletačkom Republikom.
Da.
Idemo u konobu Menego, gradonačelnikovu omiljenu.
Bila je šteta ne iskoristiti to što sam u društvu gradonačelnika.
Pa sam ga stoga ispitao
uz obilje tradicionalnih dalmatinskih delicija.
Dakle, noćni život.
-Spavam u hotelu. -Dobro.
I oko dva ili tri sata ujutro ispred hotela začujem…
-Ljudi… -Ljudi se zabavljaju.
Ovo je turističko mjesto.
Ne možete reći ljudima: „Idite kući. Na spavanje!“
Morate izaći i zabavljati se s ljudima,
a ne spavati u hotelu i pitati zašto je bučno u tri ujutro.
Trebam biti dio buke.
Sjajan savjet.
Ljudi vani stvaraju buku? I ti izađi i stvaraj buku.
To je fantastična politička strategija.
Zar ne?
Netko mi je bacio smeće na travnjak. Baci smeće na svoj travnjak.
A kad sam napokon zaspao,
u šest ujutro zazvonila su crkvena zvona.
-Je li to tradicija? -Da.
Crkvena zvona zvone u zoru.
Koliko bi puta crkveno zvono trebalo zazvoniti u šest ujutro?
Razmislite.
Moj bi odgovor bio šest jer je toliko sati.
Koliko je puta zvono zazvonilo ovoga nedjeljnoga jutra?
Brojio sam.
Sto trideset puta.
Kraj moje kuće je crkveni toranj
i nikad ga nisam čuo u šest ujutro. Nikad me zvono nije probudilo.
G. gradonačelniče, crkva treba biti odvojena od sna.
Kao i u Italiji, koja je jako blizu,
i ovdje imaju gelato. Zadao sam si zadatak da ih kušam sve.
Dobar dan.
-Ti si Lucy? -Da, ja sam Lucy.
Predivno mjesto i predivna dama Lucy, koja ga vodi,
tik do mora.
Želiš kušati moj lješnjak iz Pijemonta?
Sve mi se sviđa.
Onda ti preporučujem lješnjak i limun s bosiljkom.
Trebat ću pomoć.
Gdje je Angela? Angela?
Angela je naša asistentica.
Dođi. Imamo hitan slučaj.
Znam da naporno radiš, ali čeka te težak posao. Dobro?
-Dobro. -Koji su ti omiljeni okusi?
Limun s bosiljkom.
-Da. -Zanimljivo. Ona mi nudi…
Dobro, može. Voliš li i lješnjak?
-Da. -U redu, daj joj taj.
A meni daj druga dva okusa.
-Ovo je za tebe. -Hvala.
Nema na čemu. Gledat ću te dok jedeš.
Dobro.
Kušaj čokoladnu naranču.
Daj mi to. Ne treba ti. To je smeće.
-Najprije… -Ovo je Angela. Iz Hrvatske je.
-Jako je čvrsta. -Drago mi je.
-Odakle si? -Također. Iz Splita sam.
-Super. -Iz Splita.
-Ovo je nevjerojatno. -Nije li?
Nevjerojatno. Trebaš kušati.
Hoću.
-Ne smeta ti dijeliti? -Želiš novi okus?
-Dva. -U redu.
Čokoladna naranča s rumom i grožđicama.
-Jesi li kušala rum i grožđice? -Ne.
-Moj omiljeni. -Nisam ga kušala.
Sad ćeš ga kušati.
O, Bože. Prefin je. Moraš ga kušati.
Prefin je.
Što misliš, Phile?
-Ne bih ga naručio. -Da?
Nikada.
U ovom je serijalu predivno to što ti ljudi daju kušati hranu.
A ja je kušam i učinim ovo.
-Zaplesat ću. -Ljudi često zaplešu.
I ja sam zaplesala.
Ljudi obično tako reagiraju.
-Da? -Da.
Moraju spaliti kalorije.
Čokoladna naranča.
Ovdje je sve predivno.
Ja sam trenutačno najružnija stvar ovdje.
-Nisi. -Jesam!
Nisi, ima i gorih stvari.
Ima i gorih stvari.
Kalorije unesene sladoledom najbolje se troše penjanjem
na 800 godina staru utvrdu s pogledom na grad Hvar.
Opraštamo se od Hvara, ukrcavamo se na drugi brod
i odlazimo na drugi otok.
Samo ću reći
da je nakon što sam rekao gradonačelniku za buku na ulicama sinoć bila tišina.
Ne znam, možda sam utjecao na to.
Krstarenje s doručkom s ekipom.
Plovimo niz obalu do Korčule.
Polako se uživljavam u ulogu mornara.
Uplovit ću u svaki grad ovako.
Ti si kriv.
Korčula je tako idilična.
Malen mjehur na kraju poluotoka
koji je gotovo u potpunosti okružen vodom.
Kao da si na malom otoku koji se nalazi na većem otoku.
Ali posjet započinjem na obali,
gdje su mi obećali švedski stol s ježincima.
Stigli smo. Ovdje je predivno.
Zbilja želite da pokvarim prizor tako što ću ući u more?
Ivan i njegov brat vode restoran
u kojemu služe ježince,
a Ivan je stručnjak za vađenje ježinaca.
Moj vozač Gordon rekao je
da voli kad me brat tjera na ovakve stvari. Kaže:
„Možeš osjetiti patnju dok gledaš serijal.”
Da?
Svi koji me poznaju znaju da obožavam vodu!
Ovo je vreća za sakupljanje ježinaca?
-Da? -Da.
Imam li pravo? Ovo su rukavice koje moram imati kad uzimam ježince?
-Da. -Da me ne ubodu i ne umrem.
-Da. -U redu.
Ideš sa mnom, Ivane?
Ne, pustit ću te samoga.
-Samoga? -Da.
Sjajna ideja za nekoga komu je to prvi put.
Div mi govori: „Samo idi. U redu je.“
A gdje je on? Na obali, potpuno suh.
Potraži ježince s kamenčićima.
Što to znači?
Mora biti ženka.
Traži one s kamenčićima. Želiš ženku. Ne muškoga. Ne?
Ništa ne kužim.
Vidim ga odavde.
-Da? Ondje? -Da.
-Taj je dobar? -Da.
U redu, zaranjam. Moram li biti oprezan?
Budi jako oprezan jer je vrlo opasno.
U redu.
Ne mogu. Ne mogu potonuti.
Ženke se valjaju i skupljaju kamenčiće. Ne znam kako to rade,
ali imaju kamenčiće na sebi. To su ženke koje se pokušavaju skriti.
Ubola me.
-Zbilja? -Da.
Uopće se ne moraju skrivati. Zašto? Jer su naoružane!
Boli.
Joj.
„Rukavice su dovoljne?“ „Naravno. Idi!“
„Postoji li posebna tehnika?”
„Ne, samo ih uzmeš.”
Ježinac. Kroz rukavicu.
Da. Pogledajte mi prst.
U ovom nema bodlje, ali krvari.
Tako je, krvarim.
Krvarim.
Sestro!
Hvala.
-Natalija, dodaj mi alkohol i… -Bolnički krevet.
Snimili smo?
Nisam ovo očekivao.
Upravo sam ovo očekivao!
-Oprosti. -U redu je.
-Moram. -Znam.
Prije ovoga bio sam akcijski junak.
Ovo mi samo učvršćuje reputaciju.
-U redu je. -Pustolova.
Lijepo.
Stavi rukavice i vrati se.
Ne želim lagati.
Nakon što sam teško ozlijeđen,
pokušao sam još nekoliko puta,
ali nisam mogao zaroniti. Plutao sam.
Rekli su: „Daj odijelo Richardu. Neka te zamijeni kao kaskader.“
Rekoh: „Može. Uvijek.“
Kad god moram skočiti, trčati ili bilo što, tu je Richard.
Dakle, ovo je Richard.
Pitao sam ga kako je prošlo. Rekao je da ulovio deset komada.
Kao netko tko voli prirodu, jako volim biti u zatvorenom.
Nakon što sam riskirao život,
Ivan mi se smilovao i pozvao me na ručak
u obiteljski restoran u središtu otoka.
Ajme.
-Pogledaj ovo! -Bok.
Bok, dečki!
-Dobro došao. -Kakvo mjesto!
-Ti si Jakša? -Jakša, da.
-Drago mi je. -Phil.
-Phil, u redu. -Bok.
Ovo je moj stariji brat Ivan.
-Preživjeli smo. -Da.
A ti si koktel-majstor.
Da. Ovdje spravljamo snažan koktel.
Koktel za prave muškarce.
Za prave muškarce?
-S bourbonom. -Ali ja još nisam muškarac.
Onda za tebe jedan sa smokvom.
Sa smokvom?
Da, s našom sušenom smokvom.
Jako sam zadivljen.
Ovo je već najljepši bar u kojem sam bio.
Pogledajte ovo.
Prije 20 godina naš je tata došao ovamo usred ničega.
-Otvorili smo restoran. Stalno smo puni. -Ajme.
-Restoran je predivan. -Da.
Dolazio bih i da je hrana loša.
-Da! -Da.
-Uvijek radite zajedno? -Da.
-Cijeli život? -Da.
Obojica?
-Od početka. -Ne živcira vas to?
Nije normalno.
-Nije normalno? -Ne.
-Zna biti užasno. -Da.
Brat te može poslati u opasnost
i može se dogoditi da ne mari za tebe. Događa se.
-Koktel sa smokvom. -Da.
Ljudi.
Živjeli.
Je li dobar?
-Imaš dobrog brata. -Da.
Moj brat ne zna ovo.
Ali ako popijem još, zavoljet ću ga.
Da?
To me sjetilo da moram izravnati račune.
Da ga otvorim?
Samo se nemoj ozlijediti.
Ne brini se.
Savršeno.
-Hoćeš li? -Želiš da ja?
Naravno. Zašto ne?
-Zašto ne? Jer ja… -Po sredini.
-Točno po sredini? -Da.
Druga strana. Savršeno.
-Spreman? -Režem?
Tri, dva, jedan.
-Snažnije. -Da.
-Pogledaj. -Ljudi! Ha?
Pogledaj. Savršeno.
Ajme. Lijepo.
-Treba biti tamno narančasto? -Da.
Treba biti te boje.
-Ukusnije je. -Da.
Uzmi.
Osveta je jelo koje se poslužuje na kruhu s maslinovim uljem i soli.
Je li dobro?
Savršeno je.
Ajme.
-Opa! -Pogledaj ovo.
Pogledaj.
Proslavljamo pobjedu tradicionalnim jelom od hobotnice
koja se sporo peče pod željeznim zvonom.
Pridružit će nam se i roditelji.
-Ah! -Zdravo.
-Ja sam Phil. -Željko.
-Bok. -Ja sam otac.
-Vi ste otac. -Da.
-Pretpostavljam da je ovo majka. -Da.
Pozdrav.
Ajme.
Željezno zvono zovemo peka.
-Da. -A to je i ime našeg tradicionalnog jela.
-Ovog jela? -Da.
Ovo su hobotnica i krumpir.
Hobotnica, krumpir, paprika, luk.
-I malo češnjaka. -Češnjak je uvijek dobar.
-Kapare i… -Maslinovo ulje.
-Maslinovo ulje i crno vino. -I crno vino?
Mama.
Opa, mama!
Prijatelju.
Živjeli. Hvala.
I vino je ukusno.
Ponosite li se dečkima? Ponosite li se sinovima?
-Da. -Da?
Kad smo pitali oca što želi za rođendan, odgovarao bi: „Dva dobra dječaka.”
Djelujete kao dobri dečki.
Kad je vaš otac otvorio restoran?
-Prije 20 godina. -A čime se prije toga bavio?
-Vozio je taksi. -Da?
A prije toga je plovio.
Plovio je? Ovo je prefino.
Ljudi su ovo u prošlosti pekli gotovo svaki dan
jer su tako stigli raditi oko kuće i na polju
dok se pekao obrok za cijelu obitelj.
Poput drevnog… Danas imamo aparat za sporo kuhanje.
-Sporo kuhanje, da. -Lonac.
-Da. -Ali drevni.
Da, okus i sokovi ostaju.
Ostaju unutra.
Zašto vičeš? Što im dovikuješ?
Da donesu još vina.
Sviđa mi se što zbog toga vičemo.
-Ne piješ? -Pijem, ali ne mogu piti kao ti.
-Jako dobro vino. -Jest.
Vrlo je lagano.
Možeš popiti četiri do pet boca i neće te boljeti glava.
Možda tebe. Mene boli dok razmišljam o tome.
-Ovog proljeća… -Da?
Ja i moj kum popili smo 22 boce ovog vina.
-Popili ste 22 boce ovog vina? -Da.
Zacijelo se ponosite.
San svake majke.
Vrlo je agresivan.
Vrlo agresivan.
Agresivan je kad pije.
Započinješ tučnjave?
Da. A kad otac puno popije…
-Da? -On počne pjevati.
-Lijepo. -Stare pjesme.
-Da, o ljubavi… -Baš lijepo.
O čemu je pjesma?
„Dragi moj, kad te vidim…“
„Pijem.”
„Pijem i tučem se.”
Zbilja vole zvona.
Najdraže mi je kad na putovanjima upoznam domaće ljude.
Posrećilo mi se da sam upoznao dvije divne obitelji na Korčuli.
Iz grada odlazimo u brda do konobe Mate.
Ma vidi ti ovo!
I prekrasna obitelj je tu.
Konoba znači „restoran“.
A Mate je ime njihova oca.
-A ti si? -Ana.
Bok, Ana.
A ti si?
-Lucija. -Lucija, ja sam Phil.
Hvala.
-A tko je veliki dečko? -Roko.
Roko. Bok, ja sam Phil.
Ana, naravno.
-Opet. -Ana. Bok.
Još ne znam.
Rekli su mi da bi mogla sutra roditi.
Rekoh: „A zašto ne danas?“
Unijet ćemo malo živosti. Mogao bih postati dr. Phil.
Hvala na pozivu.
Pripremili smo vam hranu.
Što ti voliš?
Makarone.
-Što kaže? -Makaroni. Voli makarone.
I ja ih volim.
Makaroni.
U redu. Dosta.
-Dobro? -Hvala.
Hvala na pozivu. Sva ova hrana dolazi s vaše farme?
-Je li tako? -Da.
Koliko dugo restoran Mate postoji?
Više od 20 godina. Otvorili smo ga 2000. godine.
Sviđa ti se?
-Nikad to nisam jela. -Ni ja, zajedno ćemo.
-Vidim smokvu. Volimo smokve, zar ne? -Da.
Volimo i šunku.
Sviđaju nam se svi sastojci, pa mora biti ukusno.
-Da. -Jedan, dva, tri…
Što misliš?
Važno je iskušavati nove stvari. Zato i putujem. Prvi sam put u Hrvatskoj.
-Nadam se da ti se sviđa. -Divna je!
-Ajme! -Ovo je pašticada, tradicionalno jelo.
Ručno razvaljani makaroni s umakom od komorača i rajčice
i ravioli s kozjim sirom.
Pogledajte. Danas je dan za tjesteninu.
Ajme.
Ukusna tjestenina.
Sviđa ti se ovo?
Voliš tjesteninu?
Lucija, što si učinila s kruhom?
-Desert? -Može.
U redu.
-Bok. -Skreni lijevo. Ovdje.
Ovdje? Nisam ništa vidio.
Izgleda fantastično.
Pojest ću ga ovdje ako ga pogledam.
-Majmuni? -Da. Imam majmune.
Tri majmuna.
Za majmune nema kolača.
Za majmune nema kolača? Onda više nisam majmun.
Desert!
-Ovdje su kolači. -Da.
Ja ću…
Vidiš što se dogodi?
Da! U redu.
-Odlično je. -Ružine latice.
Da.
-Izvoli. -Hvala.
-Prije nego što ga djeca uzmu. -Da.
Želi ovaj, zar ne?
-Da kušam da provjerim je li dobro? -Trebao bi.
Je li ovo bosiljak?
Ne, to je limunski sporiš.
Limunski sporiš. Svi ga vole.
Uključujući i moju prijateljicu. Da vidimo hoće li ga dobiti.
Lucija.
Ovo je prvi put.
Nikad mi nisu prijetili nožem za stolom.
Vozimo se obalom do zadnje postaje, drevnoga grada Dubrovnika.
Evo nas u Dubrovniku,
gradu koji je slavan zbog neke serije.
Pogledajte. Ovdje se vraćate u prošlost.
Ovo je grad unutar utvrde opasane zidinama, dvorac.
Izgrađen je između 11. i 13. stoljeća.
Trebalo je toliko vremena da se izgradi ovako nešto
bez električnih alata.
Ogladnim kad pomislim na sav taj posao.
Pomoći će sendvič sa šunkom i sirom.
Dobar tek.
-Bok. -Bok.
Bok.
Trebao bih pojesti burger od hobotnice.
-Da, već vas čeka. -Čeka me?
-Da. -To je burger?
To je zapravo pladanj.
Ovo je najbolji način da kušate sve na jelovniku.
Ali ovo je burger od hobotnice.
-Ovo mi je prvi burger od hobotnice. -Da.
-Dobar? -Znao sam da će mi se svidjeti.
Presretan sam.
Pržene lignje.
Bilo mi je drago.
-Uzet ću dvije putne. -U redu. Zbogom. Ugodan dan.
Zbogom! Volim vas!
Dubrovniče, usrećuješ me.
-Bok, kako ste? -Dobro, a vi?
Dobro.
-Bok. -Nadam se da uživate.
Da. Uvijek.
Hej, psiću.
Što bi još moglo uljepšati ovaj dan?
Pogodili ste.
Željeli smo uloviti zalazak sunca.
Pa su pitali: „Želiš u Buža Bar?”
Što je to? Buža znači „rupa u zidu“.
Doslovno, rupa u zidu. Ovo je rupa.
Jeste li spremni?
To! Mazel tov!
Provjerimo je li živ. Živ je.
Google, nazovi Gilberta.
-Evo ga. Bok. -Bok.
Gdje si danas?
Jesi li u ormaru?
-Ne, izašao sam. -Izašao si iz ormara?
Je li te žena gurnula natrag?
Da, to je učinila.
U Hrvatskoj sam. Jesi li kad bio ondje?
Što je Hrvatska?
Dakle, ovdje je Italija, kraj nje je Jadransko more
i preko puta je Hrvatska.
Ima predivnu obalu
koja je načičkana otocima, tako da smo išli s jednog na drugi.
Sumnjam da bih uživao u tome.
Što je za tebe idealan odmor?
Za mene je idealan odmor kada ne nastupam
i ležim na kauču s daljinskim upravljačem.
Jedanput sam trebao nastupiti u klubu na Havajima.
-Da. -I zbilja sam se ježio toga.
A onda su me nazvali i rekli da je odmaralište prodano drugoj tvrtki
pa je sve propalo
i bio sam presretan.
Najviše voliš kad ti otkažu nastup?
Da.
Zato te ljudi vole, Gilberte.
Ti utjelovljuješ radost nastupanja.
Radiš to iz ljubavi.
Znaš za što je vrijeme?
Vrijeme je za šalu za Maxa.
Imaš li šalu za Maxa koja bi mu se svidjela ili bi mu je ispričao?
Znači, židovsku šalu?
Ne zovemo ih tako, Gilberte, ali da.
Aha. U redu.
Dječak se vrati iz škole i kaže:
„Mama, dobio sam ulogu u predstavi!”
Pita ga majka: „Koju si ulogu dobio?”
Kaže: „Židovskog muža.“
A majka će:
„Vrati se i reci učiteljici da želiš ulogu u kojoj se govori.”
Savršeno. Daj još jednu. Znam da ih imaš. Odlično.
Dobro.
Goldstein i Goldberg poslovni su partneri.
Jednog dana Goldbergu pozli
i odvezu ga u bolnicu, gdje umre.
Goldstein nazove bolnicu i kaže da želi provjeriti kako je Goldberg.
A oni mu kažu: „Žao nam je, vaš je partner g. Goldberg preminuo.“
Sljedeći dan Goldstein opet zove bolnicu.
Kaže: „Želim provjeriti kako je moj partner g. Goldberg.”
A oni će njemu: „Ne znamo jesmo li vam već rekli,
ali vaš je partner g. Goldberg preminuo.”
Sljedeći dan Goldstein opet zove bolnicu.
Kaže: „Želim provjeriti kako je moj partner g. Goldberg.”
A oni će njemu: „Već smo vam dvaput rekli da je mrtav.
Zašto stalno zovete?” Kaže on: „Volim to čuti.“
Prekrasno. Najbolje pričaš viceve.
Hvala ti na ovome. Hvala, Gilberte.
Pa-pa.
Ovo mi je posljednji dan u Hrvatskoj,
a nedaleko od grada savršeno je mjesto za posljednji obrok. Gverović Orsan.
Rajsko okruženje s božanstvenom hranom.
Jedan od najboljih restorana s morskom hranom na svijetu.
Tako je.
Imam pitanje.
-Da? -Je li ovo stvarno?
Katkad mislim da smo u računalu.
Računalna simulacija? Ako je ovo Matrica, ne smeta mi.
Želite li kušati vino? Ovo je najstarija hrvatska sorta.
-Da. -Donijeli su je Grci 1200 g. pr. Kr.
-Ajme. -Nevjerojatno.
Moje je godište.
Kušajte.
Kad si u Hrvatskoj…
Jako velikodušno točiš.
-Kako se zoveš? -Ante.
Ante. Phil.
-Drago mi je. -Također, prijatelju.
Bok.
Bok. Uzet ću malo mora.
-Malo mora? -Da.
Vidi ti to.
Zašto uzimaš more?
Da operem kamenice.
Ovo je obiteljski restoran. Evo majke i kćeri.
Neja i Eta.
Restoran postoji od 1966. godine.
Otvorili su ga moji djed i baka. Orsan na talijanskom znači „pristanište”.
-Shvaćam. -Tako da…
Kušat ću kamenicu.
Ana je rekla da će biti slatko i slano u isto vrijeme, zar ne?
Ima pravo.
Ana, rekla si mi za ove kamenice. Zar ne?
Rekla si da imaju najbolje kamenice.
Ne, odvratne su. Oprosti. Ja ću ih uzeti.
-Nećemo se igrati, Ana. Sjedni onamo. -U redu.
-I jedi. -I jedi sa mnom.
Što kažeš na to?
Jesi kušala domaći kruh? Ne možeš živjeti od kamenica.
-Ajme. -Možda možeš.
Gdje je Saša? Saša, dođi.
-Jesi li kad jeo ovo? Sigurno jesi. -Da.
Ana je naša asistentica, a Saša je naš snimatelj.
-Bili ste divni. -Dijeli i ljude razveseli.
Prema svima nama. Čini se da se sviđaš ekipi iz nekog razloga.
-Ja? -Da, nije mi jasno, ali…
-Zašto? -Ja…
Kod putovanja mi je najdraže otkrivati nove stvari.
Stvari za koje nikad nisi čuo i mjesta na kojima nisi bio.
Ne može bolje od ovoga. Oduševilo me čisto more,
ukusna hrana i divni ljudi.
-Hvala. -Jako sam sretan.
Pogledajte što se događa.
Prepoznajete li?
-Je li to škarpina? -Da.
-Moja omiljena riba. -Stvarno?
Moja omiljena riba? Da, moja omiljena riba.
Škarpina. Da. Obitava u Sredozemnom i Jadranskom moru
i preporučujem vam da je kušate.
To je jedna od najpoznatijih svjetskih riba.
-Škarpina. -Da, izgleda…
Jer izgleda zastrašujuće.
Dobar tek.
Žao mi je. Ovo je najbolja riba.
Ovo je crni rižoto, naše poznato jelo.
Predomislio sam se. Moraš otići.
U redu. Oprosti.
Mogu li te poslužiti? Jesi li uzeo dagnju? Ne.
-Ne treba. -Ne laži.
Dobro. Idemo.
Baš je sve
u ovom malenom restoranu bilo predivno
i jednostavno ga morate posjetiti.
To vrijedi i za cijelu Hrvatsku.
Djeco, ako planirate svoje prvo putovanje,
kao što sam ja s 23 godine
bez prebijene pare spavao u hostelima… To je bilo najbolje doba mog života.
Prvo putovanje se ne zaboravlja. A za prvo putovanje preporučujem Hrvatsku.
Zašto? Zato što je lijepa poput Italije
ili bilo kojeg drugog romantičnog mjesta koje biste inače posjetili,
a u pojedinim dijelovima Hrvatske potrošit ćete upola manje.
Ovdašnji ljudi svjesni su toga da im je rat mogao uništiti sve ovo.
Stoga to sad žestoko brane.
Ali rat ih nije otvrdnuo, već upravo suprotno.
Od otoka do otoka, od grada do grada, ovdje sve ima smisla.
Gdje smo, tko smo,
vrijeme, temperatura vina, okus kamenica
i gostoljubivost ne mogu biti bolji.
Jednostavno ne mogu.
A ako ne prestanem jesti, možda me ne mogu natjerati da odem.
ZA GILBERTA
Prijevod titlova: Ivan Fremec