A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Itt forgatták a Trónok harca egyik jelenetét, a szégyen útját.
Azt tanácsolom mindenkinek, akinek meg kell csinálnia a szégyen útját,
hogy csinálja így.
Elég szégyenletes?
Egy éhes és vidám fazon
Utazgat vízen, szárazon
Szeretné s próbálja megfejteni
Tészta, sertés Csirke, bárány mitől isteni
Elmegy hozzád
Repül hozzád
Énekel neked
Táncol neked
Együtt nevettek
Együtt sírtok
Cserébe csak egyet kér
Valaki etesse, valaki...
Valaki...
Valaki etesse meg Philt!
Valaki etesse, de gyorsan!
HORVÁTORSZÁG
Horvátország.
Az jut eszembe róla, hogy háború sújtotta ország.
A volt Jugoszlávia
több országra szakadt
a súlyos krízis évtizede után.
De az Adria-parti balkáni nép békében él
a 90-es évek közepe óta.
Sokat hallottam a horvát tengerpartról,
a sok szigetről, a szikrázó tengerről. Pont Olaszországgal szemben.
Ősi városok saját hagyományokkal.
Mindet látni szeretném, ezért a terv a következő.
Körbejárjuk az országot, hogy megnézzük, mi a szitu.
Az első állomás Split városa.
Igen. Ez a neve. Split.
A város, ahol körbevesz a történelem.
Mint egy filmes kulissza. Universal Studios.
Elképesztő.
Egyetlen dolog tehetné még tökéletesebbé, egy pékség.
Kruščić Pékség.
Kruščić.
- Kruščić Pékség. - Igen.
Kruščić Pékség!
-Szóval ez az a hely. - Helló.
Azt olvastam,
hogy a 11. században kolostor volt.
- Szóval 1000 éve? - Igen.
- Jól kihasználják a helyet. - Igen.
Az van a sapkáján, hogy „ma rossz a hajam”.
Hát...
Tényleg nagyon rossz.
De szerintem nem baj.
Apám is ilyen kopasz volt,
és őt is szerettem.
Ha készít egy összeállítást
a kedvenceiből, mind megeszem.
Remek.
Ennek mi a neve?
- Ennek? - Igen.
Viška pogača.
Mi más?
Viška pogača?
Viška pogačát ettem a Kruščić Pékségben,
és szétesett a szám a nehéz szavaktól.
Melyiket?
Ezt, ezt.
- Ezt? - Igen.
És még ezt is.
Köszönöm, barátom.
Örülök, hogy találkoztunk. A haja tökéletes.
Köszönöm.
Ezt nézzék!
Eddig ez a győztes.
Oké, ez volt a reggeli. Most pedig...
elmegyünk Diocletianus palotájába. Diocletianus császárnak építették.
- Gordon. - Szia.
Levendulát veszel?
- Én... Szagold meg! Nagyon jó. - Igen.
- Veszek a feleségemnek. - Tessék. A...
Feleségemnek?
- Igen. - Mondhatom, hogy én vettem?
Persze.
Gordon jött értem két napja a reptérre,
és azóta hű társam.
Consigliere.
- Consigliere. - Consigliere.
- Hová megyünk? - Hát...
Oké. Szóval ez itt...
A Diocletianus-palota bejárata.
- Csak Palotának hívják. - Igen.
Ez egyben az ősi Split város.
A régi Split város, amely a régi erőd területén alakult ki.
Négy bejárata van.
Egy a víz felől és a fal minden oldalán egy-egy.
- Ez a középső az ott. - Igen.
Igen.
- Ez volt a császári mauzóleum. - Igen.
Aztán az évszázadok során templom lett belőle.
Nem csak romok között járunk,
hanem ezer éves épületelemek között, melyek még ma is állnak.
Azt olvastam, hogy ezt a szfinxet
- a császár ajándékba kapta Egyiptomból. - Igen.
Krisztus előtt 2000 körül készülhetett.
- Igen. - És simán kiteszik ide.
Igen.
- Több ezer évvel a palota előtt készült. - Igen, Diocletianus előtt.
Ajándékba kapta.
Hűha! Gyönyörű!
Valószínűleg színesre volt festve, meg minden.
- Igen. - Csak minden lekopott.
- Teljesen le van csupaszítva. - Igen.
Márványból lehetett.
A tenger ezekig a külső falakig ért.
Látható, mennyit fejlesztették azóta a kikötőt.
- A királynak szép kilátása volt. - Nyugdíjas éveit töltötte itt.
- Mit gondolsz a nyugdíjról? - Még ma nyugdíjba megyek.
- Igen? - Igen.
Ez a mauzóleum.
- Mauzóleum. - Amiből székesegyház lett.
Európa legrégebbi székesegyháza.
- Egész Európáé? - Igen.
Diocletianus normális volt a katolikusokkal
uralkodása végéig. Utána kezdte el üldözni őket.
Kivégeztette Szent Dujét, Split védőszentjét.
A székegyházat Szent Dujéről nevezték el.
- Diocletianusnak építették? - Igen.
Kivégeztette azt az embert, akit szentté avattak.
Split védőszentjét.
Diocletianus mauzóleuma. Haha!
- Hihetetlen, ugye? - „A sírodra építem székesegyházamat.”
- Igen. „Kirúgtalak a sírodból.” - Remek.
- Igen. - Imádom a jó sztorikat.
Ki tud ellenállni egy bosszúból épített toronynak?
Borítsunk fátylat a zihálásra, amivel feljutottam!
Csak a szépet mutatom meg.
Hasznos volt, mert megtudtam,
hogy Split többi része nem palota. Csak úgy néz ki.
Palota remek ételekkel.
Ön Mr. Burek?
Mi vagyunk a Szent Burek.
Szent Burek?
- Igen. - Az magasabb rang.
- Igen. - Hogy hívják?
- Tim. - Tim. Phil vagyok.
Örvendek, uram.
Megkóstolnám a bureket. Még soha nem ettem.
Melyik a kedvence?
- Az enyém? A húsos. - Oké.
- Megkóstolja a spenótosat is? - Igen.
- Kettő. - Köszönöm.
Ó, jaj!
Látom, mi történik.
Túl sokat rendeltem, mint mindig.
De ez a munkám.
Sok kóstolni való kaja.
- Kösz, barátom. - Zacskóba tegyem?
Nem, rögtön megeszem.
Még meleg!
- Igen. - Nagyon meleg.
Sajt és spenót.
- Sajt és... - Spenót.
Gyerünk! Jó kis ebéd.
Ezt az ősi fogást, a töltött philo tésztát,
az oszmánok hozták magukkal évszázadokkal ezelőtt.
Olyan, mint egy finom vajas, leveles tészta.
Imádom.
Köszönöm, uram.
Burek!
Most jön a húsos.
Készen áll?
Igen.
Burek, hadd mondjam ki!
Burek!
Minden nap meg tudnám enni ebédre.
- Minden nap? - Igen.
Mondják velem!
Burek!
Burek! Emberek!
Egyetek bureket!
Tetszik a hangzása. Burek. Burek!
Nézzük, mi hangzik még jól!
Azt mondják, kóstoljam meg a csevapcsicsát a Kantun Paulinában.
Mi az a csevapcsicsa?
- Helló. - Helló, Phil vagyok.
- Andre vagyok. Örvendek. - Én is örvendek.
Hallottam erről a helyről.
Azt mondják, egész Splitben itt a legjobb a csevapcsicsa.
Nem tudom, mi az a csevapcsicsa.
- Marhakolbászka. - Igen?
A Balkánon ismertebb, mint a hamburger és a sajtburger.
- A kenyér olyan jó és puha. - Igen.
- Remélem, tudják értékelni. - Jó étvágyat!
Finom, puha kenyér,
benne a kolbász, fantasztikus szósz és paradicsom,
és finom!
A legrégebbi hamburger.
- A legrégebbi burger a csevapcsicsa. - Igen.
Nem tudtam.
Horvátország!
Azt mondtam: „Istenem!
A horvát csevapcsicsa fenomenális!” Nem horvát.
Hű, ez jó.
Bosnyák.
Csevapcsicsa.
A lényeg, hogy jó. Nem érdekel.
Oldjátok meg a konfliktusaitokat, én csak élvezni akarom a szendvicset.
Jöhet a desszert.
Milyen szép! Milyen édes!
Csak magának.
Csak nekem.
Levendulás citrom? Maguk találták ki?
Igen.
Fagylaltzsenik.
Nem baj, ha leülök, és rontom az üzletét?
Elhagyjuk Splitet, és elindulunk a nem túl távoli Hvarra.
Így megyünk oda.
Olyan, mint A cápa, csak nem ijesztő.
Jobb, ha leülök.
A fedélzeten ülve,
és a csodás kilátást bámulva
arra gondolok,
hogy talán túl sok csevapcsicsát ettem.
Hvar nagyon népszerű.
Az utolsó kikötőhelyet szerezzük meg a hajósor végén.
Ha partra akarok szállni, az összes hajón végig kell mennem.
Tudom. Tudom, hogy kell menni.
Még egy hajó.
Átmegyek a következőre.
- Jól utaznak? - Csodásan.
Maradjak?
Azt írják, „fiatal és szórakoztató”.
Fiatal és szórakoztató.
Én csak az egyik vagyok.
Szárazföld!
Reggel Hvarban.
Nem szörnyű.
Hvarnak hívják a várost
és a szigetet is. Fontos kikötő volt
az adriai kereskedelmi útvonalon már jóval az ókori görögök előtt.
A város a dalmát tengerpart közepén található.
Európa egyik legrégebbi városa.
Úgy 160 kilométerre vagyunk az olasz partoktól.
Ma találkozom a polgármesterrel.
Hvar polgármesterével.
Ricardo Novaknak hívják, és nagylelkűen beleegyezett,
hogy körbevezet a városban.
Észrevettem,
milyen szép tiszta a víz.
A szigeten nincs ipar. Nincs szennyvíz, nincs semmi, ami szennyezné a tengert.
- Látom a halakat. - Igen.
Hvar arról is híres,
hogy Európában itt a legmagasabb a napfényes órák száma.
Nem tudtam.
Itt egész évben garantáltan
szép idő van.
Ez a város legrégebbi része.
- Igen. - Érezhető a velencei hatás.
Négyszáz évig a Velencei Köztársaság része voltunk.
Igen.
A polgármester kedvenc helyére megyünk, a Konoba Menegóba.
Ki akartam használni a helyzetet, hogy a polgármester meghallgat.
Nekiszegeztem a kérdést
a hagyományos dalmát finomságokkal megrakott asztal felett.
Beszéljünk a hvari éjszakáról!
- A hotelben lakom. - Igen.
Hajnali két-három óra körül kiabálást hallok kintről.
- Az emberek... - Jól érzik magukat.
Ez egy turistaközpont.
Nem zavarhatjuk őket haza aludni.
Menjen ki bulizni a többiekkel!
Ne a hotelben szunyókáljon azon tűnődve, miért van zaj éjjel háromkor!
Vegyek részt a zajongásban?
Ezt tanácsolta.
Kint zajonganak? Menj ki, zajongj te is!
Fantasztikus politikai stratégia.
Nem?
Valaki szart dobott a pázsitomra. Dobj te is szart az övére!
Aztán végre elaludtam,
és reggel hatkor megszólaltak a harangok.
- Ez a hagyomány? - Igen.
A nap kezdetén harangoznak.
Hányat harangoznak hajnali hatkor?
Adok egy kis időt.
Hatra tippelnék. Hogy az ember tudja, hány óra van.
Hányat harangoztak a mai vasárnap reggelen?
Megszámoltam.
Százharmincat.
A házam mellett van egy templomtorony,
de még nem hallottam a reggel hatos harangozást.
Nem ébredek fel rá.
Hiszek az egyház és az alvás szétválasztásában.
Egy dolog, ami hasonlít Olaszországhoz, ami nagyon közel van,
az olasz fagyi. Küldetésemnek tekintem, hogy mindet megkóstoljam.
Helló.
- Lucy? - Igen, Lucy vagyok.
Gyönyörű hely egy gyönyörű hölggyel,
Lucyvel, aki a közvetlenül a parton található helyet vezeti.
Megkóstolja a piemonti mogyorót?
Mindent szeretek.
Akkor a mogyorót és a bazsalikomos citromot ajánlom.
Segítségre lesz szükségem.
Hol van Angela? Angela?
Angela az egyik helyi munkatársunk.
Gyere! Vészhelyzet.
Tudom, keményen dolgozol, de még keményebben kellene.
- Oké. - Áruld el, mik a kedvenc fagyijaid!
Bazsalikomos citrom.
- Igen. - Vicces. Pont azt adja...
Oké, kérem. A mogyorót is szereted?
- Igen. - Akkor ezt adja neki,
én két másikat kérek.
- A tiéd. - Köszönöm.
Szívesen. Hadd lássam az arcod, miközben eszed!
Oké.
Kóstold meg a csokis narancsot!
Add ide! Nem kell. Szemét.
- Oké. Először... - Ő Angela. Horvát.
- Nagyon kemény. - Örvendek.
- Hol laksz? - Örvendek. Splitben.
- Remek. - Split.
Hihetetlen.
Ugye?
Hihetetlen. Meg kell kóstolnod.
Megkóstolom.
- Osztozunk? - Megkóstolna két másikat?
- Két másikat. - Oké.
Két másikat. Csokis narancs és rumos mazsola.
- Ettél már rumos-mazsolát? - Nem.
- Az egyik kedvencem. - Nem kóstoltam még.
Most megkóstolod.
Istenem! Nagyon jó! Kóstold meg!
Nagyon jó.
Mit gondolsz, Phil?
- Soha nem kértem volna ezt. - Igen?
Soha.
Ez a szép ebben a sorozatban,
hogy az emberek tanácsot adnak, mit kóstoljak meg.
Megkóstolom, és ezt csinálom.
- Táncolok veled. - Sokan táncolnak.
Én is szépen táncolok.
Általában ilyen reakciókat kapunk.
- Igen? - Igen.
Eljárják a fagyitáncot.
Csokis narancs.
Itt minden olyan szép.
Ebben a fagyizóban én nézek ki a legrosszabbul.
- Nem! - De!
Nem, vannak rosszabbak is.
Vannak rosszabbak is.
A legjobb módja, hogy ledolgozzuk a fagyit,
ha felmegyünk a 800 éves erődbe, ahonnan szép kilátás nyílik a városra.
Elbúcsúzunk Hvartól, és egy másik hajóval
egy másik szigetre indulunk.
Azt kell mondanom, a polgármesterrel elköltött vacsora után
a tegnap éjjel nyugis volt, nem zajongtak az utcán.
Nem tudom, hogy miattam intézkedtek-e.
Reggeli a hajón a legénységgel.
A part mentén lemegyünk Korčula városáig.
Kezdek belejönni a matrózkodásba.
Minden városba így fogok behajózni.
Te rontottad el.
Korčula olyan idilli.
Mint egy kis buborék a félsziget végén,
melyet körülölel a tenger.
Mint egy kisebb sziget a nagyobb szigeten belül.
Az első megállóm itt lesz, a parton.
Állítólag annyi tengeri sünt ehetek, amennyit csak tudok.
Megérkeztünk. Elképesztően gyönyörű.
Tönkre akarod tenni azzal, hogy be kell mennem a vízbe?
Ivannak és az öccsének éttermük van, ahol tengeri sünt szolgálnak fel.
Azért jöttünk ma ide, mert Ivan szakértő
a tengerisün-vadászatban.
Gordon, a sofőröm,
szereti, ha ilyen dolgokat kell csinálnom.
„Aki nézi a műsort, szinte érzi, mennyire szenvedsz.”
Igen.
Aki ismer, tudja, hogy imádom a vizes programokat.
Ebbe a zsákba gyűjtjük a tengeri sünt?
- Igen? - Igen.
Ugye? Ezt a kesztyűt kell felvennem, ha tengeri sünhöz nyúlok?
- Igen. - Hogy ne szúrjanak meg, ne haljak meg.
- Igen. - Oké.
Velem jössz, Ivan?
Nem, egyedül mész.
- Egyedül? - Igen.
Jó ötlet egyedül hagyni egy teljesen kezdőt.
Ez az óriás azt mondja: „Menj! Minden oké. Menj!”
És ő? A parton marad, nem lesz vizes.
Olyat keress, amin kövek vannak!
Olyat keressek, amin kövek vannak? Mit jelentsen ez?
Nőstényt kell fogni.
Kövek vannak rajtuk. Nőstényt kell fogni. Hímet nem. Nem?
Semmit nem tudok.
Innen látom.
- Igen? Az ott? - Igen.
- Ez jó lesz? - Igen.
Jó, megpróbálom. Legyek óvatos?
Nagyon óvatos, mert nagyon veszélyes.
Rendben.
Nem tudok. Nem tudok lemerülni.
A nőstények gurulnak, és rájuk tapadnak a kövek. Nem tudom,
hogy csinálják, de kavicsok vannak rajtuk.
A nőstények megpróbálnak elbújni.
Megszúrt.
- Tényleg? - Igen.
Kiderült, hogy nem kell elbújniuk. Miért? Mert van fegyverük.
Fáj.
Jaj!
„Jó ez a kesztyű?”
„Igen. Jó. Menj csak!”
„Van valami szabály, hogy hogy kell megfogni?”
„Nincs. Csak fogd meg!”
Tengeri sün. A kesztyűn át.
Igen. Nézzék az ujjamat!
Itt pedig ugyan nincs benne tüske, de vérzik.
Igen, vérzik az ujjam.
Vérzik.
Ápolónőt!
Köszönöm.
Natalia, hozz alkoholt, és...
Kórházi ágyat.
Sikerült kiszedni?
Nem hittem, hogy így alakul.
Én nagyon is hittem.
- Bocsánat. - Semmi baj.
- Muszáj. - Tudom.
Figyelj, ezelőtt akcióhős voltam.
Ez csak növeli a hírnevemet.
- Oké. - A kalandor híremet.
Remek.
Kesztyűt fel, és vissza!
Nem akarok hazudni.
A súlyos sérülésem után
párszor még próbálkoztam,
de nem tudtam lemerülni. Csak lebegtem.
Azt mondták: „Add át Richardnak a ruhát! Ő lesz a vízi dublőröd.”
Mire én: „ Örömmel. Bármikor.”
Ha ugranom vagy futnom kell, csak hívjátok Richardot!
Ez Richard.
Később írtam neki: „Hogy ment?” Mire ő: „Tízet kaptam el.”
Tízet.
Kalandornak tűnök, de inkább kanapékalandor vagyok.
Miután az életemet kockáztattam a tengerisün-vadászaton,
Ivan megsajnált, és meghívott ebédre a családi éttermükbe,
amely a sziget központjában található.
Hűha!
- Ezt nézzék! - Helló!
Helló, fiúk!
- Üdv! - Micsoda hely!
- Joncia? - Joncia, igen.
- Örvendek. - Phil.
- Phil, oké. - Szia.
A bátyám, Ivan.
- Túléltük. - Igen.
Bármixer vagy.
Igen. Keverek egy jó erőset.
Egy erős koktélt igazi férfiaknak.
Igazi férfiaknak?
- Bourbonnel. - Remélem, egy nap igazi férfi leszek.
Régimódi fügéset.
Régimódi fügéset?
Régimódi fügéset, aszalt fügével.
Máris lenyűgöztél.
Ez a legszebb bár, ahol valaha jártam.
Nézzétek, emberek!
Húsz évvel ezelőtt az apánk jött ide,
a semmi közepére.
- Megnyitottunk. Minden nap telt ház. - Hűha!
- Gyönyörű hely. - Igen.
Akkor is itt akarnék lenni, ha rossz lenne a kaja.
- Igen! - Igen.
- Mindig együtt dolgoztok? - Igen.
- Egész életetekben? - Igen.
Az öcséddel?
- Az első naptól. - Nem idegesítő?
Nem normális.
- Nem normális? - Nem.
- Szörnyű lehet. - Igen.
A bátyád veszélyes helyzetekbe sodor,
és nem érdekli, hogy oldod meg. Saját tapasztalat.
- Régimódi fügés. - Igen.
Emberek.
Egészségedre!
Jó?
- Jó öcséd van. - Igen.
Az én öcsém nem tud ilyet.
De ha iszom belőle, őt is jobban fogom szeretni.
Igen?
Jut eszembe, van egy rendezetlen számlánk.
Kinyissam?
Meg ne sérülj!
Ne aggódj!
Na?
Tökéletes.
- Megpróbálod? - Akarod, hogy én csináljam?
Persze. Miért ne?
- Miért ne? Mert... - Középen.
- Középen? - Igen.
Oldalról. Tökéletes.
- Vágod? - Vágjam?
Három, kettő, egy.
- Erősebben. - Igen.
- Ezt nézd! - Emberek!
Ezt nézd! Tökéletes.
Hűha! Szép.
- Sötét narancs, így szereted? - Igen.
Amikor ilyen a színe.
- Erősebb az íze. - Igen.
Tessék.
A bosszú kenyérrel, olívaolajjal és sóval tálalva a legjobb.
Jó?
Tökéletes.
Hűha!
- Hűha! - Ezt nézd!
Ezt nézd!
Az Uni elleni győzelmünket
tradicionális polipos fogással ünnepeljük, amit lassan főznek egy vasharang alatt.
A fiúk szülei is csatlakoznak.
- Ó! - Helló!
- Phil. - Jerco.
- Jerco, üdv. - Én vagyok apa.
- Te vagy apa. - Igen.
- Gondolom, ez itt anya. - Igen.
Helló.
Hűha!
Ez a peka, a vasharangról kapta a nevét.
- Igen. - Ez a tradicionális fogás neve.
- Ennek a fogásnak. - Igen.
Polip és burgonya.
Polip, burgonya, paprika, hagyma.
- És egy kis fokhagyma. - A fokhagyma mindig jó.
- Kapribogyó... - Olívaolaj.
- Olívaolaj és vörösbor. - Vörösbor is?
Mama.
Nahát, mama!
Oké, barátom.
-Živjeli! -Živjeli!
Živjeli! Köszönöm. Hvala.
Hű, de finom ez is!
Büszke a fiaira?
- Igen. - Igen?
Amikor megkérdeztük apát, mit kér a szülinapjára,
azt mondta: „Két kedves fiút.”
Két kedves fiúnak tűntök.
Mikor kezdte az apátok?
Húsz éve.
És mit csinált előtte?
- Taxisofőr. - Igen?
Taxisofőr. Előtte meg matróz volt.
Matróz? Ez nagyon finom, srácok.
Régen szinte minden nap ezt főzték,
mert a ház körül vagy a földeken dolgoztak,
és közben ez szép lassan megfőtt a vasharang alatt.
Igen. Olyan, mint egy ősi... lassúfőző-edény.
Lassúfőző-edény. Igen.
Mint a lassúfőző.
- Igen. - De ősi.
Az összes íz és zamat megmarad...
Benne marad.
Miért kiabálsz? Mit mondtál nekik?
Hogy hozzanak még bort.
Tetszik, hogy ezt kiabáltad.
- Nem iszol? - De, csak lassabban, mint te.
- Nagyon jó bor. - Az.
És nagyon könnyű.
Négy-öt üveggel megihatsz belőle, és nem fájdul meg a fejed.
A tiéd talán nem.
Az enyém már a gondolattól is.
- Tavasszal... - Igen?
A keresztapámmal megittunk 22 üveg bort.
- Huszonkét üveggel? - Igen.
Büszke lehetsz magadra.
Az anyák álma.
Nagyon agresszív.
Keresztapa nagyon agresszív, ha iszik.
Verekedtek is?
Igen. Ha apa iszik sokat...
- Igen? - Énekel.
- Szép. - Régi dalokat.
- Igen, a szerelemről és... - Szép.
Miről szól?
„Édesem,
ha meglátlak...”
„Muszáj innom.”
„Muszáj innom és verekednem.”
Szeretik a harangszót.
A legjobban azt szeretem az utazásban, hogy találkozhatom a helyiekkel.
Korčulán két kedves családdal is van szerencsém megismerkedni.
A városból a hegyek felé vesszük az irányt, a Konoba Matébe.
Nahát, ezt nézzék!
És a család is gyönyörű.
A konoba jelentése „étterem”.
És „Mate”-nek szólítják az apjukat.
- Ki vagy? - Anna.
Anna, szia.
Ki vagy?
Lucia.
Phil vagyok.
Köszönöm.
- Ki ez a nagyfiú? - Aruk.
Aruk. Szia, Phil vagyok.
Természetesen Anna.
- Ismét. - Anna! Üdv.
Még nem tudom.
Azt mondták,
a baba akár másnap megszülethet. Arra gondoltam: „Miért nem ma?”
Kicsit feldobná a műsort. Talán Dr. Phil lesz belőlem.
Köszönöm a meghívást.
Készítettünk ételeket.
Mit szeretsz?
Makaróni.
Mi ez?
Makaróni. Szereti a makarónit.
Én is ezt csinálom.
Makaróni.
Oké. Elég.
- Jó? - Köszönöm.
Köszönöm a meghívást. Az összes étel a családi farmról van.
- Ugye? - Igen.
És mióta létezik a Mate étterem?
Több mint 20 éve. 2000-ben nyitottunk.
Živjeli.
-Živjeli. -Živjeli.
Szereted?
- Soha nem kóstoltam. - Én sem. Kóstoljuk meg együtt!
- Látok egy fügét. Szeretjük a fügét. - Igen.
Szeretjük a sonkát.
Mindent szeretünk, ami a tálon van, szóval jó lesz.
- Igen. - Egy, kettő, három.
Mit gondolsz?
Új dolgokat megkóstolni. Erről szól az utazásom.
Még soha nem jártam Horvátországban.
- Remélem, tetszik. - Imádom. Viccel?
Hűha!
Pašticada, tradicionális fogás.
Kézzel sodort makarónitészta édesköménnyel, paradicsomszósszal
és kecskesajtos ravioli.
Ezt nézzék! Tésztakóstoltató menü.
Hűha!
Finom a tészta.
Ezt szereted.
Minden tésztát szeretsz?
Lucia, mit tettél a kenyérrel?
- Desszert? - Igen.
Oké.
- Helló. - Itt, balra. Tessék.
Itt? Rá se nézek.
Fantasztikusan néz ki.
Ha ránéznék, lehet, hogy rögtön felfalnám.
- Majmok? - Igen. Majmaim vannak.
Három majom.
Majmoknak nem jár desszert.
Majmoknak nem jár?
Már nem vagyok majom.
Desszert!
- Tessék, a sütik. - Igen.
- Én... - Jaj!
- Hoppá! - Ajjaj!
Látod, mi történik?
Igen! Oké.
- Nagyon jó. - Rózsaszirom.
Igen.
- Tessék. - Köszönöm.
- Mielőtt a gyerekek megeszik. - Igen.
Ezt akarja, ugye?
- Megkóstoljam, hogy biztos jó-e? - Igen.
Ez a híres bazsalikom?
Nem, citromverbéna.
Citromverbéna. Mindenki szereti.
A kis barátom is. Lássuk, kap-e belőle!
Lucia.
Ilyen még nem volt.
Még soha nem fenyegettek késsel vacsora közben.
Útra kelünk utolsó helyszínünkre, le a part mentén, Dubrovnik ősi városába.
Itt vagyunk Dubrovnikban,
amit abból a másik sorozatból már ismerünk.
Jól nézzék meg, mert itt bizony visszamegyünk a múltba.
A várost erődített várfal veszi körül.
A 11. és 13. század között épült.
Ennyi időbe telt megépíteni,
elektromos eszközök nélkül.
Megéhezem a gondolattól, mekkora munka volt.
A horvát sonkás-sajtos szendvics segít.
Bon appétit.
PIAC TÚRÁK ÉS TRANSZFEREK
- Helló. - Helló.
Helló.
Állítólag a polipburgert muszáj megkóstolni.
- Igen, és már kész is. - Kész?
- Igen. - Ez a burger?
Valójában egy tál.
Így mindent meg tud kóstolni, ami csak szerepel az étlapon.
Ez a polipburger.
- Életem első polipburgere. - Igen.
- Jó? - Tudtam, hogy ízleni fog.
Nagyon boldog vagyok.
Sült tintahal.
Örülök, hogy találkoztunk.
- Kettőt elviszek az útra. - Oké. Viszlát. Szép napot.
Viszlát! Imádom magukat!
Dubrovnik, boldoggá teszel.
- Helló, hogy vannak? - Jól, és maga?
Jól.
- Helló. - Remélem, jól érzi magát.
Igen. Mindig.
Hé, kutyus!
Egy dolog van, ami még jobbá teheti a mai napot.
Jól tippeltek.
Naplementenézős helyet kerestünk.
A Buža Bárt javasolták.
Milyen lehet? A buža azt jelenti, hogy „lyuk a falban”.
Szó szerint lyuk a falban. Íme, a lyuk.
Készen állsz?
Juhé! Mazel tov!
Nézzük meg, él-e még! Él.
Google! Videohívás Gilbertnek.
- Ott van! Szia. - Szia.
Hol vagy?
Egy szekrényben?
- Egyszer már előbújtam. - Előbújtál?
És a feleséged visszalökött?
Pontosan.
Horvátországban vagyok. Voltál már Horvátországban?
Hol van Horvátország?
Itt van Olaszország, itt az Adriai-tenger,
és szemben Horvátország.
Gyönyörű tengerpart,
rengeteg kis sziget, és egyikről a másikra utazgattunk.
Én nem élvezném.
Akkor neked mi az álomnyaralás?
Ha nincs egy fellépésem se,
és a heverőn fekszem a távirányítóval.
Egyszer Hawaiin kellett volna fellépnem.
- Igen. - Rettegtem tőle.
Aztán felhívtak, hogy a szállodai helyet egy másik cégnek adták,
szóval a fellépést törölték.
Annyira boldog voltam.
A kedvenc fellépésed az, amit törölnek?
Igen.
Ezért szeretnek téged az emberek, Gilbert.
Megtestesíted az előadó-művészet örömét.
Szívvel-lélekkel csinálod. Tudod, mi jön most?
- Vicc Maxnek. - Ó!
Van olyan vicced, ami tetszene neki, vagy amit maga is elmesélne?
Szóval zsidó vicc?
Mi nem hívjuk így, Gilbert, de igen.
Oké.
A kisfiú hazamegy az iskolából, és azt mondja:
„Anya, játszani fogok egy darabban a suliban.”
Mire az anyuka: „Kit fogsz játszani?”
Mire a gyerek: „Zsidó férjet.”
Mire az anyuka:
„Szólj a tanárnak, olyan szerepet akarsz, ahol szöveged is van!”
Tökéletes! Mondj még egyet! Menni fog. Imádom.
Oké.
Goldstein és Goldberg üzlettársak.
Egy nap Goldberg beteg lesz, és beviszik a kórházba.
A kórházban meghal.
Goldstein felhívja a kórházat. Azt mondja: „Mr. Goldbergről szeretnék érdeklődni.”
Mire a kórház: „Sajnáljuk, Mr. Goldberg elhunyt.”
Másnap Goldstein újra felhívja a kórházat.
„Mr. Goldbergről szeretnék érdeklődni.”
„Talán nem mondtuk el elég világosan,
de Mr. Goldberg meghalt.”
A következő napon Goldstein újra felhívja a kórházat.
„Mr. Goldbergről szeretnék érdeklődni.”
"Már kétszer elmondtuk, hogy meghalt.
Miért hívogat még mindig?” Mire Goldstein: „Olyan jó hallani.”
Fantasztikus. És te vagy a legjobb viccmesélő.
Szeretlek érte. Köszönöm, Gilbert.
Szia.
Az utolsó napom Horvátországban. A városon kívül van
egy tökéletes hely az utolsó étkezéshez. A Gverović-Orsan.
Maga a mennyország, mennyei ételekkel.
A egyik legjobb, tengeri fogásokat kínáló étterem a világon.
Igen.
Van egy kérdésem.
- Igen? - Ez a hely valódi?
Néha én is azt hiszem, hogy számítógépen látom.
Szimuláció, ugye? Ha ez a Mátrix, szeretem.
Megkóstolja a bort? Ez a legrégebbi fajta Horvátországban.
- Igen. - A görögök hozták i. e. 1200-ban.
- Hűha! - Hihetetlen, mi?
Az én évjáratom.
Kóstolja meg!
Horvátországban tedd azt...
Nagylelkűen tölt.
- Hogy hívják? - Ante.
Ante. Phil.
- Örvendek. - Én is, barátom.
Helló.
Helló! Hozok egy kis tengervizet.
- Tengervizet hoz? - Igen.
Nahát!
Miért hoz tengervizet?
Osztrigát mosni.
Családi étterem. Nézzék ezt az anya-lánya párost!
Neya és Etta.
1966 óta vagyunk itt.
A nagyszüleim nyitották az éttermet. Az „orsan" jelentése olaszul „hajógarázs”.
- Értem. - Igen.
Megkóstolom az osztrigát.
Anna azt mondta, hogy egyszerre édes és sós.
És igaza van.
Anna, meséltél erről az osztrigáról.
Azt mondtad, a legjobb osztriga, ugye?
Nem, szörnyű. Elnézést. Majd én megeszem.
- Nem kell cselekhez folyamodnod. Ülj le! - Rendben.
- És egyen! - És egyél velem!
Mit szólsz?
Kóstoltad a házi kenyeret?
Nem élhetsz osztrigán.
- Hűha! - Vagy te talán igen.
Hol van Sasha? Sasha, gyere!
- Ettél már ilyet? Biztosan. - Igen.
Anna a helyi munkatársunk Dubrovnikban. Sasha a helyi operatőrünk.
- Olyan jók voltatok velünk. - Együtt enni jó.
Velem és az egész csapattal.
Valamiért kedvelnek téged.
- Engem? - Én sem értem, de...
- Miért? - Én…
A legjobban azt szeretem az utazásban,
hogy új dolgokat fedezek fel, amikről addig nem tudtam,
vagy ahova eszembe se jutott elmenni. Ennél jobb nem is lehetne.
Imádom a tiszta vizet, a gyönyörű ételeket, a gyönyörű embereket.
- Köszönjük. - Boldog vagyok.
Ezt nézzétek!
Kitalálja?
- Skorpióhal? - Igen.
- A kedvenc halam. - Tényleg?
A kedvenc halam? Igen, a kedvenc halam.
A skorpióhal. Igen. A Földközi- és az Adriai-tengerben él.
Ha erre járnak, kóstolják meg!
A világ egyik legfinomabb hala, emberek.
- A skorpióhal. - A kinézete...
Nagyon ijesztő.
Bon appétit.
Bocs. Nincs jobb hal ennél.
- Fekete rizottó, híres horvát fogás. - Hűha!
Mégsem szerepelhetsz a jelenetben.
Oké. Bocs.
- Szedhetek? Vett a kagylóból? - Nem.
- Nem, jó így. - Ne hazudjon!
Jó. Lássuk!
Minden egyes részlet
annyira gyönyörű ezen a kis helyen,
és nem is tudok mást mondani, hogy meggyőzzem önöket.
Ugyanezt mondhatom egész Horvátországról.
Fiatalok, ha el akartok menni életetek első nyaralására,
mint én 23 éves koromban,
amikor olcsó hostelekben szálltam meg, és életem legjobb időszaka volt...
Az első utazás felejthetetlen.
Ajánlhatom első úti célnak Horvátországot?
Miért? Mert itt megvan mindaz a szépség,
mint Olaszországban és a többi romantikus helyen,
de Horvátország egyes részei
fele annyiba kerülnek.
A helyiek tudják, hogy a háború majdnem tönkretette ezt a sok szépséget.
Ezért most szenvedélyesen vigyáznak rá.
De ez nem keményíti meg őket, épp ellenkezőleg.
Szigetről szigetre, városról városra újabb és újabb élmények várnak.
A helyek, az emberek,
az időjárás, a bor hőmérséklete, az osztriga íze
és a vendégszeretet nem is lehetne jobb.
Nem is lehetne jobb.
Ha nem hagyom abba az evést, talán nem tudnak elküldeni.
GILBERTNEK
A feliratot fordította: Klein Szilvia