UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
Aici s-a filmat faimosul drum al rușinii din Urzeala tronurilor.
Sfatul meu către oricine e silit să străbată drumul rușinii
e să meargă cam așa…
Destul de rușinos?
Un bărbat vesel și flămând
Se preumblă peste mări și țări
Ca să înțeleagă
Arta pastelor, porcului, puiului și mielului
Va veni la voi cu mașina
Va veni cu avionul
Vă va cânta
Și vă va dansa
Va râde cu voi
Va plânge pentru voi
În schimb cere un singur lucru
Cineva să-l hrănească
Poate cineva să-l hrănească pe Phil?
Cineva să-l hrănească acum!
CROAȚIA
Croația.
În mintea mea o asociam cu conflictul, cu ravagiile războiului.
Fosta Iugoslavie s-a dezmembrat după un deceniu de lupte crâncene.
Dar de la mijlocul anilor '90 e pace în această țară balcanică de la Adriatica.
Tot auzeam despre coasta croată.
O mare scânteietoare presărată cu insule, oglindind Italia.
Așezări străvechi cu tradiții proprii.
Evident că vreau să văd tot, deci asta facem.
Vom cutreiera prin țară, să aflăm ce se întâmplă pe aici.
Prima oprire e în localitatea Split.
Da, așa se cheamă, Split.
Locul mustește de istorie.
E ca un platou de filmare. Studiourile Universal.
Splendid.
Numai o brutărie ar desăvârși imaginea.
Brutăria Kruščić.
Kruščić.
- Brutăria Kruščić? - Da.
Brutăria Kruščić!
- Aici e. - Bună ziua!
Tocmai am citit că în secolul XI aici era o mânăstire.
- Acum o mie de ani? - Da.
- Valorificați bine spațiul. - Da.
Pe șapcă scrie: „Azi îmi stă prost părul”.
E…
Așa e, stă foarte prost.
Dar nu-i nimic.
Și lui tata îi stătea la fel și l-am iubit.
Dacă îmi pui pe-o farfurie produsele dumitale preferate, le mănânc.
Excelent!
Asta cum se cheamă?
- Asta? - Da.
Asta se cheamă viška pogača.
De bună seamă!
Viška pogača?
Am mâncat viška pogača la brutăria Kruščić.
Și mi-a căzut gura după cuvintele astea.
Care?
Asta și asta.
- Asta? - Da.
Și chestia asta de-aici.
Mulțumesc, prietene. Mi-a făcut plăcere. Îți stă părul perfect.
Mulțumesc.
Fiți atenți!
Ăsta câștigă.
Ăsta a fost micul dejun. Mai departe!
Mergem la Palatul lui Dioclețian.
A fost construit pentru împărat.
- Gordon. - Bună!
Cumperi levănțică?
- Ia miroase! - Foarte frumos!
- Ar trebui să-i iau și eu soției. - Poftim! Pentru…
- Pentru soția mea? - Da.
- Pot să zic că e de la mine? - Bineînțeles.
Gordon m-a luat de la aeroport acum două zile
și de atunci mi-a fost tovarăș loial.
Consigliere.
Unde mergem?
Unde suntem?
La intrarea în Palatul lui Dioclețian.
Acest palat, Palatul, alcătuiește tot centrul vechi al Splitului.
Da, tot centrul vechi, dezvoltat între zidurile vechiului fort.
Sunt patru intrări.
Una pe apă și câte una pe celelalte trei laturi.
Chestia asta din centru e aia.
Da.
- Mausoleul lui. - Da.
De-a lungul secolelor a devenit biserică.
Umbli nu doar printre ruine, dar și printre clădiri milenare intacte.
Am citit că sfinxul acesta i-a fost dăruit lui Dioclețian de către egipteni.
- Deci e din anul 2000 î.Hr. - Da.
- Și stă expus acolo. - Da.
- Avea mii de ani când s-a zidit palatul. - Da, când l-a primit Dioclețian.
Vai, ce spațiu frumos!
Probabil era și pictat.
Aici se întâmplau evenimentele.
Noi vedem scheletul. Probabil era din marmură.
Până la zidurile astea ajungea marea. Vezi cât s-a dezvoltat portul?
- Regele avea o priveliște frumoasă. - S-a retras aici la bătrânețe.
- Tu ce gânduri de pensionare ai? - Cred că mă pensionez azi.
Ăla e mausoleul care a devenit catedrală.
Da, cea mai veche catedrală din Europa.
- Din toată Europa? - Da.
Dioclețian le-a dat pace catolicilor până la sfârșitul domniei,
când a început să-i persecute.
Apoi l-a ucis pe Sfântul Duje, ocrotitorul orașului Split.
Catedrala îi poartă numele.
S-a construit pentru Dioclețian.
- Dioclețian l-a ucis pe viitorul sfânt. - Pe ocrotitorul orașului Split.
Iar acum mausoleul lui Dioclețian…
„Mi-am ridicat catedrala pe mormântul tău.”
- Da. „Te-am dat afară din mormânt.” - E bună asta.
- Da. - Îmi plac poveștile reușite.
Cine rezistă unui turn construit din răzbunare?
Vă scutesc de gâfâit și de târât. Vă arăt doar partea frumoasă.
A meritat. Acum știu că restul orașului nu e un palat, doar pare.
Un palat cu mâncare foarte bună.
Aici e Domnul Burek?
- Da, aici e St. Burek. - St. Burek? Ați fost înălțați în rang.
- Da. - Cum te cheamă?
- Tim. - Eu sunt Phil.
Îmi pare bine.
Vreau un burek. N-am mai mâncat. Care e preferatul tău?
- Cel cu carne. - Bine.
- Vrei și unul cu spanac? - Da.
- Două. - Mulțumesc!
Vai de mine!
Aoleu, ce se întâmplă acolo! Am comandat prea mult, ca de obicei.
Asta mi-e meseria.
Multă mâncare de încercat.
- Mulțumesc, prietene. - Pungă?
Nu, le mănânc pe loc.
- E cald, fierbinte. - Da.
Brânză și spanac.
Ăsta e cu brânză și… Ce prânz copios!
Un preparat străvechi din aluat umplut, adus aici cu secole în urmă de otomani.
O plăcintă sfărâmicioasă, gustoasă, untoasă.
Îmi place mult.
Mulțumim.
Burek!
Trec la cel cu carne. Ești gata?
Din născare.
Burek! Atât vă spun.
Burek!
Aș putea mânca zilnic.
- Zilnic? - Da.
Ziceți cu mine! Burek!
Burek, oameni buni!
Hai la burek!
Îmi place cum sună. Burek. Burek!
Ce mai pare bun pe aici? Să vedem!
Mi s-a zis să merg la Kantun Paulina, să mănânc ćevapi.
Ce e ćevapi?
- Bună ziua! - Bună! Eu sunt Phil.
- Eu sunt Andre. Îmi pare bine. - Asemenea!
Am auzit despre locul ăsta.
Toți mi-au zis că aici se mănâncă cel mai bun ćevapi din Split.
Nu știu ce e ćevapi.
Ćevapi sunt cârnăciori de vită.
Surclasează orice fel de burger în Balcani.
- Ce pâine moale! - Da.
- Sper că apreciați. - Poftă bună!
Chifla e moale ca o pernă.
Înăuntru sunt cârnăciori, un sos bun, roșii…
E nemaipomenit.
E cel mai vechi burger.
- Cel mai vechi burger e un ćevapi. - Da.
Nu știam.
Croația!
„Mamă, acest ćevapi croat e fenomenal!” Nu e croat.
Ce bun e!
E bosnian.
Ćevapi.
Dar e bun și nu-mi pasă.
Oameni buni, nu vă mai certați, ca să-mi mănânc burgerul în tihnă!
Urmează desertul.
Ce drăguț! Ce dulce…!
- Special pentru tine. - Pentru mine.
Cu lămâie și levănțică? E invenția ta?
- Da. - Ești un geniu al înghețatei.
Pot să stau aici și să-ți stric negoțul?
O ștergem din Split cu destinația Hvar, care nu e prea departe.
Așa ajungem acolo.
E ca în Fălci, dar fără părțile de groază.
Mai bine stai jos.
Stând aici pe punte, admirând peisajul superb,
mă gândesc
că poate am mâncat prea mult ćevapi.
Hvar e o stațiune vizitată. Am prins loc de parcare la capătul unui șir de bărci.
Ca să ajung la țărm, trebuie să iau bărcile la rând.
M-am prins pe unde trebuie.
Încă o barcă!
Și încă o barcă!
- Vă place croaziera? - E minunată.
Să rămân cu voi?
Aici scrie „tânăr și de viață”.
Tânăr și de viață? Sunt unul dintre acele două lucruri.
Pământ!
Dimineață în Hvar…
Nu e groaznic.
Hvar se cheamă și orașul, și insula pe care se află.
E un port important pe ruta comercială din Adriatica dinainte de vechii greci.
Insula e situată la mijlocul coastei dalmate a Croației.
Aici e unul dintre cele mai vechi orașe din Europa.
Suntem la circa o sută de mile de Italia.
Astăzi mă întâlnesc cu primarul.
Primarul din Hvar.
Îl cheamă Ricardo Novak și s-a învoit generos să-mi fie călăuză.
Am remarcat cât de frumoasă, curată și limpede e apa.
Nu avem industrie pe insulă. Nu poluăm marea cu ape uzate.
- Văd peștii. - Desigur.
Hvar e orașul european cu cele mai multe ore însorite pe an.
Nu știam.
Asta garantează o vreme splendidă pe toată durata anului.
- Intrăm în orașul vechi. - Da. Văd o influență venețiană.
Am fost 400 de ani sub Republica Venețiană.
Da.
Mergem la Konoba Menego, unde îi place primarului.
M-am gândit că era păcat să nu profit de amabilitatea lui.
I-am pus întrebări despre abundența de delicatese tradiționale dalmate.
Să vorbim despre viața de noapte.
- Dormeam la hotel… - Da.
Pe la 02:00-03:00, am auzit larmă afară.
- Oameni. - Oameni care chefuiau.
E un oraș turistic.
Nu poți să izgonești lumea, s-o trimiți la culcare.
Trebuie să ieși afară, să te veselești cu ceilalți.
Nu să te culci și să întrebi de ce e hărmălaie la 03:00.
Să fac și eu hărmălaie.
Ăsta e sfatul lui.
Lumea face gălăgie afară? Ieși și tu și fă gălăgie afară.
Extraordinară strategie politică!
Nu credeți?
Cineva mi-a aruncat gunoi pe gazon. Aruncă-ți și tu gunoi pe gazon!
În cele din urmă am adormit.
La 06:00 s-au pornit clopotele bisericii.
- E o tradiție? - Da.
La începutul zilei bat clopotele la biserică.
De câte ori ar trebui să bată clopotele la 06:00?
Vă las puțin.
Eu aș fi zis de șase ori. Așa știi cât e ceasul.
De câte ori a bătut clopotul în această dimineață de duminică?
Am numărat.
De 130 de ori.
Eu stau lângă o clopotniță.
N-am auzit niciodată clopotele la 06:00. Nu mă trezesc niciodată.
Domnule primar, eu cred în separarea Bisericii de somn.
La fel ca în Italia, care e aproape, există gelato.
Mi-am pus în cap să încerc toate sortimentele.
Bună!
- Tu ești Lucy? - Eu sunt Lucy.
Un magazin frumos, la malul mării, condus de o femeie frumoasă, Lucy.
- Vrei să încerci alunele din Piemonte? - Mie îmi place totul.
Atunci îți recomand alunele și lămâia cu busuioc.
O să am nevoie de ajutor.
Unde-i Angela? Angela!
Angela e mijlocitoarea noastră locală.
Vino! E o urgență.
Muncești din greu, dar mai am o treabă pentru tine.
- Bine. - Ce înghețată îți place mai mult?
Lămâie cu busuioc.
- Da. - Cum s-a brodit! Din asta îmi dă.
Pune din aia. Îți plac și alunele?
-Da. - Îi dai ei paharul ăla.
Mie îmi pui alte două gusturi.
- Poftim! - Mulțumesc.
Cu plăcere. Să-ți văd fața când mănânci!
- Bine. - Încearcă ciocolata cu portocale.
Dă asta la mine! Nu-ți trebuie. E inutilă.
- Angela e din Croația. O să fie dură. - Mă bucur să te cunosc.
- De unde ești? - Și eu. Din Split.
Frumos.
- E nemaipomenită. - Nu?
Nemaipomenită. Gustă!
Gust.
- Pot să iau de la tine? - Vrei altceva?
Două alte sortimente.
Ciocolată cu portocale și rom cu stafide.
- Ai mâncat cu rom și stafide? - Nu.
- E printre preferatele mele. - O să mănânci acum.
Mamă, ce bună e! Gustă neapărat!
Ce bună e!
Cum e, Phil?
Eu nu aș fi comandat așa ceva singur.
Frumusețea emisiunii e că mi se dau lucruri să încerc.
Eu încerc și apoi fac așa…
- Dansez și eu. - Mai toți dansează.
Și mie îmi vine să dansez.
E o reacție obișnuită.
- Da? - Da.
Să nu se depună înghețata. Ciocolată cu portocale!
Numai lucruri frumoase aici!
Eu sunt cel mai urât lucru din magazin.
- Nu! - Ba da.
Nu, sunt lucruri mai urâte.
Da, sunt.
Cel mai bine dai jos înghețata
urcând la fortăreața veche de 800 de ani, de unde se vede tot orașul Hvar.
Ne luăm rămas-bun de la Hvar. Luăm altă barcă spre altă insulă.
După ce m-am plâns primarul la cină de gălăgia de pe stradă,
azi-noapte a fost liniște.
Nu știu dacă am avut vreo influență.
Mic-dejun pe mare cu echipajul.
De-a lungul țărmului, spre Korčula.
Încep să mă prind cum e cu marinăria.
Poate intru așa în toate orașele.
Tu ești de vină.
Korčula e foarte idilică.
E ca o bulă la capătul peninsulei,
împresurată aproape complet de ape.
Ești ca pe o insulă minusculă în cadrul unei insule mai mari.
Îmi încep șederea aici pe țărm.
Mi s-a promis un bufet cu arici de mare la discreție.
Iată-ne în acest loc superb!
Chiar vrei să strici peisajul trimițându-mă pe mine în apă?
Ivan și fratele său au un restaurant unde servesc arici de mare.
Mă întâlnesc cu el azi fiindcă se pricepe să se scufunde după arici.
Șoferului meu, Gordon, îi place când fratele meu mă pune să fac din astea.
Cică se vede suferința când te uiți la emisiune.
Da?
Dacă mă cunoașteți, știți că scapăr să intru în apă.
În sacul ăsta de adună aricii de mare?
- Da? - Da.
Am dreptate?
Trebuie să port mănușile astea când culeg aricii?
- Da. - Să nu mă înțepe și să mor.
- Da. - Bine.
Intri cu mine, Ivan?
Nu, te las singur.
- Singur? - Da.
Grozavă idee, fiind prima mea dată!
Uriașul îmi spune: „Du-te! E în regulă.”
El unde e? Pe mal, nu se udă.
Alege-i pe ăia cu pietre.
Să-i caut pe ăia cu pietre. Ce înseamnă asta?
Ne trebuie femelele.
O să aibă pietre pe ele. Vrei să fie femele, nu masculi. Nu?
Habar n-am!
Îl văd de aici.
- Da? Aici? - Da.
- Ăsta e bun? - Da.
Bine, mă bag. Trebuie să am grijă?
Mare grijă! E foarte periculos.
Bine.
Nu mă duc la fund.
Cică femelele se rostogolesc și adună pietre. Nu știu cum.
Dar vezi că au pietricele pe ele.
Așa știi că sunt femele. Se ascund.
M-a înțepat.
- Da? - Da.
Nu e nevoie să se ascundă.
De ce? Fiindcă au arme.
Mă doare.
„Sunt bune mănușile?”
„Da, sunt bune. Dă-i înainte!”
„Trebuie apucate în anume fel?”
„Nu, cum o fi.”
Arici de mare, prin mănușă.
Da. Uitați-vă la degetul meu!
Acul nu e în deget, dar curge sânge.
Da, îmi curge sânge.
Sângerez.
Soră!
Mulțumesc.
- Natalia, adu alcool și… - Un pat de spital.
A ieșit?
Nu credeam c-o să iasă așa.
Exact așa credeam c-o să iasă!
- Îmi pare rău. Trebuie. - Nu-i nimic. Știu.
Eram erou de acțiune dinainte.
Acum mi s-a consolidat reputația.
- Gata! - Ca aventurier.
Bun!
Pune-ți mănușile! În apă!
Nu vreau să mint.
După leziunea care m-a schilodit,
am mai avut câteva tentative.
Dar n-am reușit să mă scufund. Pluteam.
Mi-au zis să-i dau costumul lui Richard, să execute el cascadoria.
Din partea mea, cu mare drag, mereu.
Când e de sărit, de alergat, de mișcat, să facă Richard!
Acum îl vedeți pe Richard.
I-am trimis mesaj după: „Cum a mers?” „Am cules zece.”
Ca om al naturii, trag spre interior.
După ce mi-am riscat viața vânând arici,
Ivan m-a poftit milos să iau prânzul în restaurantul lor din inima insulei.
- Mamă! Ia te uită! - Bună ziua!
Salut, băieți!
- Bine ai venit! - Ce loc!
- Tu ești Joncia? - Joncia.
- Îmi pare bine. - Phil.
- Phil? - Bună!
El e fratele meu mai mare, Ivan.
- Am supraviețuit. - Da.
Tu ești mixolog.
Da. O să preparăm o băutură tare.
- Un cocteil pentru băieții adevărați. - Pentru băieții adevărați?
- Da, cu burbon. - Sper să fiu cândva.
Și mai facem un Old Fashioned cu smochine.
- Old Fashioned cu smochine? - Da, cu smochine uscate de la noi.
Sunt impresionat de idee.
Cred că e cel mai frumos bar în care am fost. Ia uitați, oameni buni!
Tatăl nostru a venit aici acum 20 de ani.
Nu era nimic în jur.
Am deschis localul și de atunci e plin în fiecare zi.
- E un loc frumos. - Da.
Aș veni și dacă ar fi proastă mâncarea.
- Da. - Da.
- Lucrați mereu împreună? - Da.
- Toată viața împreună? - Da.
Cu fratele tău?
- Din prima zi. - Nu e enervant?
Normal nu e.
- Nu e normal? - Nu.
- Poate fi groaznic. - Da.
Fratele te poate expune primejdiei cu nepăsare. Am văzut cazuri.
- Ăsta e cel cu smochine? - Da.
Oameni buni…
Noroc!
E bun?
- Ai un frate bun. - Da.
Al meu nu se pricepe.
Dacă mai beau, o să-l simpatizez mai mult.
Asta îmi aduce aminte că am un cont de reglat.
- Să-l desfac eu? - Te rog. Să nu te rănești!
Nicio grijă!
Perfect!
- Vrei tu, te rog? - Să-l tai eu?
Da. De ce nu?
- De ce nu? Pentru că eu… - Pe mijloc.
- Chiar pe mijloc? - Da.
- E bine așa? - Perfect.
- Gata? - Tai?
Trei, doi, unu!
Mai cu forță.
- Oameni buni! - Ia uitați-l!
Ăsta e perfect.
Frumos!
- Vă place portocaliul ăsta intens, nu? - Da.
- Mai multă culoare, mai mult gust? - Da.
Poftim!
Răzbunarea se servește pe pită bună cu ulei de măsline și sare.
Merge?
E perfect.
- Uitați aici! - Fiți atenți!
Ne sărbătorim victoria
cu o caracatiță tradițională, gătită încet sub clopot de fier.
Ni se alătură și părinții băieților.
- Bună ziua! Eu sunt Jerco. - Phil.
- Bună ziua! - Tatăl.
- Tatăl? - Da.
- Iar dânsa e mama. - Da.
Bună ziua!
Măiculiță!
Felul ăsta se cheamă peka.
Așa i se zice și clopotului de fier, și acestei mâncări tradiționale.
- Acestui fel? - Da.
Caracatiță cu cartofi?
- Caracatiță, cartofi, ardei, ceapă… - Miroase bine.
- Usturoi… - Usturoiul e mereu bun.
- Capere… - Ulei de măsline.
- Ulei de măsline și vin roșu. - Și vin roșu?
Mama?
Mamă!
Așa, prietene!
- Živjeli! - Živjeli!
Živjeli! Mulțumesc. Hvala.
Și ăsta e bun.
Ești mândru de băieți?
Ești mândru de fiii dumitale?
- Da. - Da?
Când întrebam ce vrea de ziua lui, tata zicea că vrea doi băieți buni.
Voi păreți băieți buni.
- Când a deschis tatăl vostru localul? - Acum 20 de ani.
Înainte cu ce te ocupai?
- Era taximetrist. - Și mai înainte marinar.
Marinar?
E excelentă mâncarea.
Înainte oamenii găteau așa ceva aproape zilnic.
Munceau pe lângă casă sau la câmp,
iar în același timp se făcea mâncarea pentru toată familia.
E o oală cu gătire lentă de pe vremuri.
Exact!
- Ca un vas Crock-Pot, dar de demult. - Da.
Gustul și sucurile rămân înăuntru.
De ce țipi? Ce le spui?
Să mai aducă vin.
Îmi place că țipăm pe tema asta.
- Tu nu bei? - Ba da, dar nu pot ca voi.
- E un vin foarte bun. - Da.
Și foarte ușor.
Poți să bei patru-cinci sticle și nu te doare capul.
Poate pe tine. Pe mine mă doare doar când mă gândesc.
Astă-primăvară am băut cu nașul meu 22 de sticle de vin din ăsta.
Ați băut 22 de sticle de vin?
Cred că ești foarte mândră.
E visul oricărei mame.
El devine foarte agresiv când bea.
- Sari la bătaie? - Da.
- Tata se apucă să cânte la beție. - Drăguț!
- Melodii vechi. - De dragoste.
Ce înseamnă?
„Scumpa mea, când te văd…”
- „Trebuie să beau.” - Da. „Trebuie să beau și să mă bat.”
Le plac clopotele, nu glumă!
Când călătoresc, cel mai mult îmi place să cunosc localnicii.
În Korčula am norocul să stau la masă cu două familii minunate.
Ieșim puțin din oraș până la munte, la Konoba Mate.
Ia te uită!
Și ce familie frumoasă!
Konoba înseamnă „restaurant”.
Iar Mate e numele de alint al bunicului.
- Tu cine ești? - Anna.
Anna. Bună!
Tu cine ești?
- Lucia. - Lucia, eu sunt Phil.
Mulțumesc.
- Flăcăul cine e? - Aruk.
Aruk. Bună, eu sunt Phil.
- Anna, desigur. Din nou. - Anna. Bună!
Încă nu știu.
Mi-au zis că ar putea naște a doua zi.
Mi-am zis: „De ce nu azi?”
Însuflețim emisiunea. Poate devin Dr. Phil.
- Mulțumesc de invitație. - Ți-am pregătit câte ceva.
- Ție ce-ți place? - Macaroanele.
- Ce anume? - Macaroanele. Și ei îi plac.
Și eu fac la fel.
Macaroane.
Destul.
- E bine? - Mulțumesc.
Mulțumesc de invitație. Toate alimentele sunt cultivate de voi?
- Da. - De când există restaurantul Mate?
De peste 20 de ani. L-am deschis în 2000.
Živjeli!
- Živjeli! - Živjeli!
- Îți place? - N-am mai mâncat.
Nici eu. Încercăm împreună.
- Văd o smochină. Ne plac smochinele, nu? - Da.
Ne place și șunca, nu? Ne plac toate ingredientele.
Deci o să fie bun. Unu, doi, trei!
Cum e? Încercăm lucruri noi.
Eu asta fac în acest voiaj. N-am mai fost în Croația.
- Sper că îți place. - La nebunie.
Pašticada e un fel tradițional.
Macaroane de casă cu fenicul sălbatic și sos de roșii.
Și ravioli cu brânză de capră.
E un meniu de degustare cu feluri de paste.
Sunt delicioase!
Astea îți plac, nu? Îți plac pastele.
Lucia, ce ai făcut cu pâinea?
- Deserturi? - Da.
Bine.
Bună!
- La stânga! - Aici?
Nu mă uit acolo. Arată fenomenal. Mănânc totul aici dacă mă uit.
- Maimuțe? - Da, am maimuțe.
Trei maimuțe.
Maimuțele nu primesc prăjituri.
Nu primesc prăjituri?
Nu mai sunt maimuță.
Desert!
- Aici sunt câteva prăjituri. - Da.
O să iau…
Vezi ce se întâmplă? Da. Bine!
- Ce bună e! - Cu petale de trandafiri.
Mulțumesc.
- Până n-o iau copiii. - Da.
O vrea pe asta, nu?
Să gust? Gust, să nu fie stricată.
Ăsta e vestitul busuioc?
Nu, e lămâiță.
Lămâiță! Tuturor le place.
Inclusiv amicului aici de față. Să vedem dacă primește!
E prima oară.
N-am mai fost amenințat cu cuțitul la masă.
La Dubrovnik, ultima noastră destinație, ajungem cu mașina de-a lungul țărmului.
Suntem în Dubrovnik, făcut celebru de nu știu ce serial de pe alt post.
Uitați-vă atent, fiindcă pășiți înapoi în timp.
E un oraș între zidurile unei fortărețe, un castel.
A fost clădit între secolele XI și XIII.
Da, atât a durat să construiască așa ceva fără unelte electrice.
Gândul la atâta trudă îmi face foame.
M-ar întrema un sandvici cu șuncă și brânză.
Poftă bună!
- Bună! - Bună!
Bună!
Mi s-a recomandat burgerul cu caracatiță.
- Da. Te aștepta. - Mă aștepta?
- Da. - Ăla e burgerul?
E platoul, de fapt.
Dar așa încerci cel mai bine tot meniul.
E și burgerul cu caracatiță aici.
- E primul meu burger cu caracatiță. - Da.
- Bun. - Știam c-o să-mi placă.
Ce bucurie!
Calmari prăjiți.
Mi-a făcut plăcere.
- Iau doi la pachet. - La revedere! O zi frumoasă!
Pa! Vă iubesc.
Dubrovnik, mă faci fericit.
- Bună! Ce faceți? - Bine. Tu?
Bine.
- Bună! - Sper că te simți bine.
Da, mereu.
Salut, cuțu!
Ce ar face ziua și mai bună?
Ați ghicit.
Voiam un loc de unde să privim apusul.
Mi s-a zis să merg la Buža Bar.
Ce-i aia? Buža înseamnă „gaură în zid”.
O gaură în zid, la propriu. Iat-o!
Ești gata?
Ura! Mazel tov!
Să vedem dacă mai trăiește! Trăiește.
Hei, Google! Apelare video Gilbert.
- Iată-! Bună! - Bună!
Unde te găsesc?
Ești în dulap?
- Nu, nu mă mai ascund. - Nu te mai ascunzi?
Te-a îndesat soția înapo
Da, exact.
Eu sunt în Croația. Ai fost vreodată?
Ce e Croația?
Italia e aici, pe urmă e Marea Adriatică,
iar peste ea vine Croația.
Are o coastă frumoasă.
Sunt multe insulițe. Ne-am plimbat de la una la alta.
Mie nu mi-ar plăcea așa ceva.
Care e vacanța ta ideală?
Vacanța mea ideală e să nu am niciun angajament
și să stau pe canapea cu telecomanda în mână.
Odată am fost angajat să țin un spectacol în Hawaii.
- Da. - Mă gândeam cu groază.
Apoi m-au sunat să-mi spun că stațiunea fusese vândută altei firme.
S-a anulat spectacolul.
Am fost în culmea fericirii.
Spectacolul preferat, spectacol anulat?
Da.
De-asta te iubește lumea, Gilbert.
Întruchipezi bucuria de a fi pe scenă.
Faci asta pentru iubire.
Știi pentru ce e timpul?
Pentru o glumă pentru Max.
Ai vreun banc care i-ai plăcea lui Max, pe care l-ar spune și el?
Un banc cu evrei?
Nu-i spunem așa, dar da.
Aha, bine.
Băiețelul se întoarce de la școală.
„Mamă, am primit un rol în piesa școlii.”
Mama îl întreabă: „Ce rol?”
El: „Rolul unui soț evreu.”
Iar mama îi zice:
„Du-te și spune-i profesoarei că vrei un rol vorbit.”
Perfect! Mai zi-mi unul! Știi bancuri. Ce-mi place!
Bine.
Goldstein și Goldberg sunt asociați în afaceri.
Într-o zi, Goldberg se îmbolnăvește și e dus de urgență la spital.
La spital, moare.
Goldstein sună la spital: „Mă interesează starea domnului Goldberg.”
I se răspunde: „Ne pare foarte rău. Asociatul dv., dl Goldberg, s-a prăpădit.”
A doua zi, Goldstein sună iar la spital.
„Mă interesează starea asociatului meu, domnul Goldberg.”
I se răspunde: „Nu știm dacă ne-am exprimat limpede.
Asociatul dv., domnul Goldberg, a murit.”
A doua zi, Goldstein sună iar la spital.
„Mă interesează starea asociatului meu, domnul Goldberg.”
Cei de la spital: „V-am spus de două ori că a murit.
De ce tot sunați?”
Iar el: „Nu mă satur să aud.”
Excelent! Ești cel mai bun din branșă la spus bancuri.
- Te iubesc că ai vorbit cu mine. Mersi. - Pa, pa!
E ultima mea zi în Croația.
La ieșirea din oraș e un loc perfect pentru o ultimă masă.
Suntem la Gverović-Orsan.
E amplasat în rai, cu mâncare pe potrivă.
E printre cele mai bune restaurante cu specific pescăresc din lume.
Da.
Am o întrebare.
Locul ăsta e aievea?
Uneori și mie mi se pare generat pe calculator.
O simulare, nu? Dacă suntem în Matrix, nu mă deranjează.
Vreți să gustați vinul? E cel mai vechi soi din Croația.
- Da. - A fost adus de greci în 1200 î.Hr.
Vă vine să credeți?
Așa-mi place mie vinul.
Gustați!
Când ești în Croația…
Ai turnat generos.
- Cum te cheamă? - Ante.
- Ante. Eu sunt Phil. Îmi pare bine. - Încântat.
Bună!
Bună! Iau din mare.
- Iei din mare? - Da.
I-auzi!
- De ce luăm din mare? - Să spălăm stridiile.
E un local de familie. Patroanele sunt mamă și fiică.
Neya și Etta.
Suntem aici din 1996.
Bunicii mei au deschis restaurantul. „Orsan” înseamnă „doc” în italiană.
Am înțeles.
Încerc o stridie.
Anna a zis că e și dulce, și sărată în același timp.
Are dreptate.
Anna, tu mi-ai spus de stridiile astea, nu?
Mi-ai zis că sunt cele mai bune, nu?
Nu, sunt oribile. Mă scuzi, trebuie să le iau.
Nu e nevoie de șiretenie.
Ia loc la masă și mănâncă cu mine!
Ce zici de asta?
Ai luat pâine de casă? Nu poți trăi doar cu stridii.
Sau poți?
Unde-i Sasha? Vino încoace!
- Ai mâncat așa ceva? Precis da. - Da.
Anna e mijlocitoarea noastră în Dubrovnik. Sasha e cameraman.
- V-ați purtat minunat cu noi. - Cu drag.
Cu toți membrii echipei.
Le place de voi, cine știe de ce.
- De mine? - Da. Nu înțeleg.
- De ce? - Eu…
Ce îmi place îndeosebi la călătorii este descoperirea noului.
Un loc de care nu știai, unde nu te-ai fi gândit să mergi.
Mai bine nu se poate.
Îmi plac la nebunie apa limpede, mâncarea bună, oamenii frumoși…
- Mulțumim. - Sunt fericit.
Ia uitați ce se întâmplă!
Ghicești?
- E scorpie de mare? - Da.
- E peștele meu preferat. - Da?
Peștele meu preferat? Da, vă spun care e.
E scorpia de mare. Se găsește în Mediterană și Adriatică.
Vi-l recomand, când sunteți prin zonă.
E printre cei mai buni pești din lume.
Scorpia de mare.
Te sperii de ea.
Poftă bună!
Nu există pește mai bun.
Ăsta e vestitul nostru rizoto negru.
M-am răzgândit, vă scot din scenă.
Scuze!
Îți pun? Ai luat scoică? Nu.
- Nu. Nu-i nimic. - Nu minți!
Bun! Asta e!
Absolut totul a fost superb în acest mic local.
Dacă nu mergeți, nu știu ce să vă mai zic.
E valabil pentru toată Croația.
Copii, dacă vreți să călătoriți prima oară,
ca mine la 23 de ani, lefter,
când am tras la hosteluri și pensiuni și m-am simțit de nu se poate…
Prima călătorie nu se uită.
Vă sugerez Croația ca prim popas.
De ce? E la fel de frumoasă ca Italia sau orice altă destinație romantică.
Iar în unele locuri din Croația, prețurile sunt la jumătate.
Croații știu că războiul era gata să distrugă țara
și o protejează cu îndârjire.
Dar asta nu i-a înrăit, dimpotrivă.
De la insulă la insulă, de la oraș la oraș, Croația are sens.
Unde suntem, cine suntem,
vremea, temperatura vinului, gustul stridiilor
și ospitalitatea nu pot fi întrecute.
N-ar avea cum.
Dacă nu mă opresc din mâncat, poate nu mă dau afară.
PENTRU GILBERT
Subtitrarea: Steliana Palade