DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Existují místa, kde jsem si sám sebe nedokázal představit.
Třeba tohle.
Toto je po hoří Andy.
Takže dobrý, máme ten záběr?
Vyzvedne mě tu někdo?
Haló?
Je mi zima.
Chlapík, co má stále hlad,
po světě se vydal cestovat.
Chce osobně se přesvědčit,
jak vařit těstoviny, bůček, kuře, jehněčí.
Rád k vám přijede,
rád k vám přifrčí.
Rád vám zazpívá,
rád vám zatančí.
Smíchem nešetří,
pak si pobrečí,
na oplátku žádá jediné. Nakrmte ho někdo…
Tak nakrmte,
nakrmte někdo Phila!
Nakrmte ho někdo hned!
SANTIAGO
Santiago, Chile.
Zní to exoticky, že? Proto jsem sem chtěl jet.
Netušil jsem, co mám čekat.
O Chile toho moc nevím.
Tam, kde bydlím, moc chilských restaurací není,
takže jsem ani moc neznal jejich kuchyni,
Chile je dlouhé a úzké
a leží na západním pobřeží Jižní Ameriky mezi Andami
a Tichým oceánem.
Jeho hlavním městem je Santiago s populací 5,6 milionů lidí.
Ideální čas na návštěvu.
Chilané provádějí ve své zemi zásadní změny.
Je to vidět téměř na každém kroku.
Uvidíte tu hodně street artu.
Uvidíte tu skvělý mix starého a nového.
Ale taky tu uvidíte spoustu tohohle.
Vydáme se na tour de sánguche.
Musím vysvětlovat, co znamená sánguche?
První zastávka: Antigua Fuente.
Dobrý den!
Mám tu sraz s báječnou foodblogerkou jménem Isidora Díazová.
Vítejte v Chile a vítejte v mém oblíbeném podniku.
To znamená, že to může být i můj oblíbený podnik.
protože sánguche je jedno z mých nejoblíbenějších jídel.
To nejlepší.
Sendvič je jídlo, které sjednocuje celou zemi.
Je to národní jídlo?
Ano. Všichni sendviče milujeme.
My v Americe taky, ale tohle je jiný level.
Panebože, už ho vidím.
Mám se bát?
Změní vám to život.
Budu potřebovat ještě jeden talíř.
Ne, každý máme svůj.
Cože? To nebudeme jíst dohromady?
Ne, to je jedno z pravidel chilské sendvičové kultury.
Nedělit se?
Ano.
První sendvič byl gigantický.
Byl to tak trochu burger. Směs vepřového a hovězího.
A bylo na něm zelí, což je pro mě novinka.
- Moment. - Díky.
- Jak to mám vzít do ruky? - Nemáte.
- Jíme to vidličkou a nožem. - Vážně?
- Ano. - Tak dobře.
Budete trochu upatlaný, ale s tím se musíte smířit.
Tady jste v Jižní Americe.
Já se upatlám i v Severní Americe.
Jen se podívejte, lidičky.
Byla na tom omáčka a avokádo a spousta dalších věcí.
A na každém sendviči byl kýbl majonézy.
Jak vidíte,
v Chile není majonéza dochucovadlo, ale ingredience.
Ano.
- Ano, tomu rozumím. - Viďte?
To je dobrota.
Teď zkusím udělat
velice americkou věc, protože ho vezmu do ruky.
Beze všeho. Ale upatláte se.
Bude vám to padat ven.
Možná se na vás budou místní dívat, jako že nejste zdejší.
Protože tady by to nikdo nejedl rukama. Bohužel.
- Budou mě mít za cizince? - Ne, budou vás mít za odvážlivce.
- Za odvážlivce? - Jo.
- To sedí. - Jo.
Antigua Fuente je přímo v centru města,
které bylo dějištěm masivních protestů proti nerovnosti,
jež otřásly zemí v roce 2019.
Tenhle podnik byl přímo v centru dění.
- Jsme v centru Santiaga. - Ano.
Byla tu velká demonstrace, 3 miliony lidí.
Ne úplně revoluce, ale…
- Podle mě to byla revoluce. - Vážně?
Jo. Jako by v jedné vteřině v lidech explodoval
veškerý vztek kvůli nerovnosti.
A odehrávalo se to po celé zemi,
ale hlavní dějiště bylo tady.
- A změnilo se pak něco? - Jo.
Jsme v procesu psaní nové ústavy.
- Aha. - Je v ní nově zakotvena rovnost pohlaví.
A navíc mají zastoupení všichni domorodí obyvatelé.
- Takže jsem z toho naměkko. - Chápu.
Pro mě je to teď jiná země.
A prý se dneska něco povedlo.
- Prošel zákon o manželství pro gaye. - Já vím. Na zdraví!
- Salud. - Jsem moc šťastná.
- Tak to má být. - Jo.
- Ukážete mi další dva podniky. - Ano.
Neumím jíst do polosyta. To je problém.
- Co je tohle za čtvrť? - Bývaly tu masokombináty.
Masokombináty?
Já taky zkombinuju spoustu mas.
- Páni! - Jo.
Tady je vana plná vepřového.
Tohle je něčí zhmotněný sen, možná můj.
Tady se to všechno děje. Maso se griluje i dusí.
Zároveň.
Takže je na povrchu křupavé a uvnitř měkké. Úžasné.
Měli by to dávat do parních lázní.
Panečku.
- Aha, vy jste Jaime? - Jo.
Líbí se mi váš způsob přemýšlení.
Panebože!
Když říkáte „panebože“ vy, co bych měl říkat já?
- Tohle je majonéza. - Ano?
- Začneme takhle. - Takhle?
To vypadá fantasticky.
Já tedy nejsem doktor, ale pět lžic majonézy stačí, ne?
Tohle je možná země šílenců.
Jo, to jsme. Jo.
Neříkám, že to nechutná dobře. Chutná.
Jen o ni mám strach.
Používá se tu hodně avokádo. A avokádo je zdravé na srdce.
- Dobře. Na tuhle hru přistoupím. - Vyváží se to.
Pojď k tatínkovi.
U tohohle sendviče se musíte prokousat jednotlivými vrstvami.
Zkusil jsem to ukousnout najednou.
Ale je tam toho moc.
- To je šílenství. - Ano.
- Ale správné. - Ano.
- Páni! - Viďte?
To je skvělé vepřové.
Jo, a tohle je snídaňový sendvič.
- Cože? - Mají tu otevřeno už od šesti.
- Jak to můžete přežít? - Viďte?
Tohle je moje oblíbená santiagská čtvrť
Barrio Lastarria,
kde je vynikající restaurace Liguria.
Mrkejte na to.
Mám dojem, že postupujeme k dospělejšímu podniku.
A v podniku pro dospělé dostanete nápoje pro dospělé.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Tohle mě hodně baví.
- Zdravím! - Jak se máte, Phile?
Musíte něco sníst, nebo budete opilý.
Máte pravdu.
- To je krása. - To je sendvič se smaženou rybou.
Rybu si dám rád.
To je churrasco marino s rajčaty, cibulí a koriandrem.
A vaším oblíbeným dochucovadlem.
Není to dochucovadlo, ale ingredience.
Co se to opovažuju?
- Dneska jsem měl hodně sendvičů. - Máme pro sendviče…
- Ano? - …dokonce svatého.
- Opravdu? - Jmenuje se San Guchito.
Svatý Guchito.
- To je můj svatý. - Pokaždé, když sníme sendvič…
- Ano? - …pomodlíme se k San Guchitovi.
Díky, San Guchito. Beru ho do ruky.
To je sendvič jako hrom. Do toho!
To je boží.
Tohle je sendvič s tajným receptem.
Liguria je jediný podnik v Santiagu, kde ho můžete ochutnat.
- Vážně? - A je proslulý. Jde na dračku.
To je možná ten nejlepší rybí sendvič, co jsem kdy jedl.
Tedy, měl jsem tamten v Portlandu v Oregonu.
Ten byl výtečný. Tenhle je stejně dobrý, ale jiný.
Je skvělý. Skvělý.
- Výborný. - Skvělý.
Increíble.
Důvod k návštěvě.
„Kam jedeš?“ „Do Santiaga.“ „Proč?“ „Na rybí sendvič.“
Ale nemají tu jen sendviče.
Dnes se setkám s Rodolfem Guzmanem, který vede restauraci Borago,
řazenou mezi 50 nejlepších restaurací na světě.
Ano, je tady v Santiagu. Ano, jdu tam.
Hodně jsem toho o vás četl. A sakra, kdo je to?
To je náš „Jehňák“. Chápete?
V Patagonii má jehněčí velkou tradici.
Vymysleli jsme způsob,
kdy ho pečeme 14 hodin.
Páni.
Sledujte to udělátko.
Je to skvělý vynález. Asi ho použiju na Richarda.
Není to krása?
- Ano. - Páni.
Pod ocas dáme nádobu,
do které kape všechen tuk.
Jo.
Kůži zvířete potíráme jeho vlastním tukem.
Ničím ho nedochucujeme. Ani solí.
Jdete do něj zakrojit.
- Ano. - Dobře.
Je neuvěřitelné, jak je maso šťavnaté.
Původně to byla zvěřina.
- Jo? - Jo, proto ho pečeme 14 hodin.
Aby maso ztratilo tu pachuť.
Panečku.
Je to velká specialita.
Rukama se to jí nejlíp.
Rád bych vám popsal, jak to jehněčí chutnalo.
Stěhuju se do Chile.
To je šíleně dobrý.
- Dáte mu taky? - Jasně.
Ty bláho!
Milovníci barbecue…
by sem mohli přijet a leccos se přiučit.
- Boží. - Viď?
Ty krávo.
Ty jehně.
Jdeme dovnitř, ale ne do jídelny nebo dokonce do kucyhně.
Tohle je Rodolfova laboratoř,
kde se svým týmem vytváří menu.
Stojí na ingrediencích, které používali Mapučové,
domorodí obyvatelé Chile.
Vítejte na pitvě mimozemšťana.
Přesně tak.
Co? Tohle je…
srdce?
- No… - Co tu vidíme?
To je obří mořská řasa, které říkáme collofe,
nebo cochayuyo.
Normálně řasy kořeny nemají.
Ale tohle je kořen.
Tady z toho vrcholu palmy roste řasa,
která je asi pět metrů dlouhá.
A my ji upečeme, takže ji můžete…
Ochutnejte, prosím.
Páni!
Jo.
Tohle je jediná voštinová řasa na světě.
- Voštinová? - Ano, má voštinovou strukturu.
A skoro vůbec to nechutná jako řasa. Je to delikatesa.
Je to specialita.
To jsem nikdy nejedl.
Rodolfův tým spolupracuje se sběrači, kteří pročesávají hory, pouště a pobřeží
kde hledají tyto jedlé poklady.
Když jsme restauraci otevřeli, nevěděli jsme o naší zemi nic.
Ale když se nad tím zamyslíte, nejmíň 80 % z nás má mapučskou krev,
takže pravé chilské jídlo musí mít regionální ingredience.
Jo.
To nás kuchaře hodně baví.
Takže nejste jen šéfkuchař, ale taky historik.
Přesně tak.
Takže teď pomalu začínáme objevovat
tyto ingredience a jejich možnosti.
- Ukážu vám skutečnou specialitu. - Páni.
Tohle jsem se naučil od Mapučů.
Říkáme tomu kamenné rostliny.
- Ano? - Voní jako jahody,
chutnají jako jahody, ale jsou slané.
Ochutnejte.
Já je miluju.
To je úžasné. Jako bych cítil vůni jahod.
Přesně tak.
Ale není to jahoda.
Jo!
A ještě vám ukážu tohle.
Říkáme jim picocoros.
Podívejte se, jsou živí.
- Vidíte toho tvorečka? - Jo, je to takový měkkýš.
Přesně tak.
Je to velice jemné masíčko.
- Dejte si sousto. - Páni.
Má velice jemnou strukturu.
Je to jako ten nejlepší humr na světě.
Jo.
Ty bláho.
Tomuhle říkáme piure.
Je to prastarý plod moře.
Na chvilku se zastavme a promluvme si o piure.
Piure vypadá jako zesnulý korál.
Sledujte.
On to rozkrojil a vytáhl ven něco,
co bylo nejspíš tlukoucí srdce té věci.
- Co? - Podívejte se.
Podívejte se na tu úžasnou věc.
Dal mi to do ruky, ať se podívám.
„Vidíte, jak je to veliké?“
A já si to celé šoupl do pusy.
Proč? Protože jsem pako.
Pořádně vás to nakopne. Bum!
Jenže jsem nepochopil, že šéfkuchaři používají jen malý kousek piure
jako dochucovadlo na jiné, řekněme, lepší věci.
Stačí použít jen kousíček.
Je to hodně intenzivní.
Je to jako rána pěstí.
- Je to rána pěstí. - Jo.
Nevěděl jsem, jestli si mám lehnout, vyzvracet se…
Ty jo.
Lehnout si, a pak se vyzvracet?
Je v tom hodně soli, že?
Jo, jo.
Ale taky to chutí trochu připomíná ježovku
a ještě něco, co neumím pojmenovat.
Je to úžasné, že?
Tedy…
Je to mimo…
Je to něco, co jsem ještě nikdy neměl v puse.
Takové to je.
Jo, přesně tak.
Nikdy více.
Ale bez ohledu na to, jak nové nebo i drsné ty ingredience jsou,
Rodolfovy divoce nápadité pokrmy si vás prostě získají. Jen se podívejte.
U nás má velkou tradici crudo.
Takže syrové maso.
- Jo. - Tohle je naše verze cruda.
Kolem je jetel luční.
A uvnitř je divoký plod z Patagonie,
který se jmenuje michai.
- Aha. - Takhle to chytnete a jíte rukama.
- Takhle. - Co?
Je to jako vynikající carpaccio s kouskem ovoce.
- Není to vůbec sladké. - Ne, není.
Já nevěděl, že je jetel tak dobrý.
- Nesou další. - Další?
Jo, další chod.
A pak přinesli mariscal. Byl pokrytý okvětními plátky
a servírovaný v tykvi, kterou nechali dva měsíce ležet.
- To je plíseň? - Ano.
Hnijící ovoce do mě normálně nikdo nedostane.
Koukněte na to.
Páni, chutná úplně stejně jako nějaký skvělý sýr.
Jo, přesně tak.
A podívejte se na tohle ice brûlée. Ano, ice brûlée,
vyrobené z vysokohorských rostlin z pouště Atacama.
Musíte to zahřát přesně jako crème brûlée.
Jsou to velice hořké rostliny.
Tenhle zmrzlinový sendvič je vyroben z rostliny,
které nerostou každý rok, protože v poušti Atacama často neprší.
Ten zmrzlinový sendvič se jmenuje Růže roku.
- Růže roku? - Ano.
Moje žena Monica miluje cokoliv s růžovou příchutí.
Chudák Monica.
Na oběd jdu do bistra Ambrosia,
které vede šéfkuchařka Carolina Bazánová a její partnerka Rosario Onettová.
Moc mě těší.
Mě taky.
Carolina vyhrála cenu pro nejlepší šéfkuchařku Jižní Ameriky
a Rosario je someliérka.
Dáme si pét-pat, pétillant naturel.
- Takže vy jste someliérka. - Ano.
- Jste pořád na place. - Taky.
A vy jste mimo plac.
Skoro, v kuchyni.
Ano. Původní Ambrosia se umístila
mezi 50 nejlepších restaurací Latinské Ameriky.
- Ano. - Jo.
Ale teď máte tohle bistro, což je, hádám, méně formální verze.
Chtěli jsme udržet stejný jídelní koncept.
- Ano? - Ale v ležérnějším stylu.
Já chtěla otevřenou kuchyni.
Musíte být více společenská.
Nemáme společenský život. Tohle je náš společenský život.
- To chápu. - Na rovinu.
Kdo nás chce vidět, musí sem.
Tohle je i můj společenský život.
Jasně.
- A na to se napijem. - Dobře.
- Na nulový společenský život. - Vypomůžeme si.
Začneme malou ochutnávkou mořských plodů.
Některé z těch věciček znám.
- To ne! - To jo.
Zas se objevil můj nový nepřítel piure.
A moc jsem toho neříkal,
protože jen z pouhého pomyšlení na něj se mi trochu motala hlava.
Tohle je mořská příšera. Piure.
- To znám. - Mořský plod.
A pak řekly:
„Ne, vy jste ho nejedl správně, musíte takhle.“
Snad vám tentokrát bude chutnat víc.
Dáváte tam toho je krapet.
- Jo. - Plus další věci.
Ano.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Já myslím, že je to…
Jo. Tu chuť poznávám, je to…
- Piure? - Jo, je tam.
Je to dobré, ale už to znova ochutnávat nemusím.
Já to nejím samotné,
pokud nemám velkou kocovinu.
Dobře, jsem tu od toho, abych zkoušel nové věci.
Pracovaly jste po celém světě, ale vrátily jste se do Santiaga.
Když jsme se rozhodly se vrátit, zdálo se nám,
že je tu kulinářská scéna v plenkách.
- Nebylo tu moc restaurací. - Ne?
Ne, a teď se vrací
spousta šéfkuchařů, kteří studovali nebo pracovali v zahraničí.
- Jo. - A vozí sem zkušenosti ze zahraničí.
Baví nás rozjíždět nové věci.
Kdybychom zůstaly ve Francii, měly bychom jen…
Další restauraci.
- Ale tady můžete vyniknout. - Jo.
A taky být trochu průkopnice.
A být průkopnice
znamená představovat turistům výrazné chutě, které Chilané milují,
ale také nabízet místním věci, které běžně nejedí, jako třeba
můj oblíbený česnek v krevetovém gazpachu.
To zbožňuju.
Díky.
Jmenuje se to ajo blanco, což znamená bílý česnek,
ale na jídelním lístku to máme jako „bílé gazpacho.“
Místní mají totiž na česnek „alergii.“
- Ne! - Ne…
- Já ho miluju. - Oni ne.
Podle nich je moc výrazný.
Není snadné je přesvědčit, ať ho ochutnají?
Jo, musíte jim to doporučovat horem dolem.
Já to doporučuju.
Díky, Phile.
Moc dobré. To musí všem chutnat.
Ano.
- Palec nahoru! - Ano!
To je nádhera.
Zdá se, že se vyplatí,
když člověk sedí přímo u baru,
- Ano. - Je to podívaná.
- Co je to za rybu? - Lisa.
Což je vlastně…
Lisa je parmice.
- Parmice? - Je skvělá.
Hnědé máslo s mandlemi.
Tohle je ovlivněné spíš Francií.
- To je smažený květák. - Smažený?
To je nádhera.
Pojď k tatínkovi.
Chci, abyste ochutnala nejdřív vy,
protože já bych to rozhrabal.
- Rozdělíme se. - To je starej trik,
„Vezmi si, kolik chceš. Víc nechceš? Tak já to dojím.“
Páni.
To je fenomenální.
Je tu všechno. Od syrového sašimi nahoře
až po vařenou část dole. Vše v jednom soustu.
Ona je perfekcionistka.
Tomu rozumím.
Tohle je výjimečný podnik a jsem moc rád, že jsem vás obě poznal.
- Bylo to… - Výborné.
- Taky jsem vás ráda poznala.
A všechny ostatní.
Ne, je ne!
V Santiagu je bohatá umělecká a kulturní scéna.
Je tu spousta muzeí a divadel.
Tohle divadlo je staré 165 let.
Zdá se, že mě smetou z podia,
takže jdu do Museo Bellas Artes.
Je to první muzeum výtvarného umění v Latinské Americe.
Takže dnes se vydáme na vyjížďku dlouhou zhruba hodinu a půl směrem k pobřeží…
do magického města jménem Valparaiso.
Jsou tu krásné klikaté uličky,
pestrá architektura a k tomu ten výhled! Lidičky!
Mám tu sraz s fotografkou jídla a producentkou Nataliou Elisovou.
Jdeme na oběd do jejího oblíbeného podniku.
Maria Maria!
Ano. Maria Maria.
- Dobře. - Je to nový podnik.
Tenhle stůl se mi líbí.
- Díky. - Já děkuju vám.
Krášnej pejšek!
To je krasavec. Vypadá jako napůl pes, napůl lev.
Chce si mě dát k obědu.
Natalia odsud nepochází,
ale Valparaiso přímo zbožňuje.
Valparaiso je magické město.
Miluju to tady.
Má bohémskou…
Ano, atmosféru.
- Ano. - Všude je nádherný streetart.
Je to hypnotické.
Jé, nazdar!
Je v tom lilek a ten croissant je domácí.
Opravdu? Rukama?
Smím to jíst rukama? Včera mi říkali,
že když budu jíst sánguche rukama, budu vypadat jako Američan.
Je čerstvý a lahodný
a ten lilek je výborný a je v tom i sýr.
A kýbl majonézy.
Je to veliká dobrota.
Je to můj oblíbený sendvič.
Je to pekárna, takže si to pečou sami?
Opatrně!
Je to z kopce a jsou tu kočičí hlavy. Mohl by se přerazit.
Je to dobrota. Ale sendvičů mám prozatím dost.
Juchů!
A navíc je podnik Maria Maria proslulý svými dezerty.
Tohle jsou čokoládové sušenky se slaným karamelem a arašídy.
To se jmenuje alf…
Alfajor.
Jo.
A tohle je berliner s manjarem
a mléčným karamelem.
- Obě jsou stejné? - Jo.
Abyste se neprali.
Já jsem se prát chtěl. Chtěl jsem se prát a prohrál bych.
No ovšem.
Ty sušenky!
Byly tak dobré, jako kdyby orea vyráběli…
andělé.
Slyším ten zvuk jen ve své hlavě, nebo ne?
Snědl bych jich krabici.
- Prosím! - Ty jo.
Teď uděláme krátký proces s touhle koblihou s karamelovým krémem.
Ty bláho, ta je těžká!
Ale prosím vás.
Má aspoň kilo a půl.
To je ta nejtěžší kobliha, co jsem kdy v životě zvedl.
- Viděla jste Zjizvenou tvář? - Ano.
Pozdrav mého malého kamaráda.
Páni.
Dobrá?
Moc dobrá.
Život je fajn.
Asi budu potřebovat nové kalhoty.
Chceš vidět fotku mého psa?
A to je tvoje reakce.
Dám vám radu. Na Valparaiso si vyhraďte více než jeden den,
protože já už se musím vrátit do Santiaga.
Když dorazím na nové místo, rád si ho prohlédnu z výšky.
A naštěstí pro mě
se nejvyšší budova Jižní Ameriky shodou okolností nachází v Santiagu.
Tohle je Gran Torre Santiago
a my se vydáme na samotný vrchol Sky Costanera.
Hezký výhled.
Dnes navštívím takzvaný ollas comunes
neboli společný hrnec.
Je to polévková kuchyně, která vznikla v místní komunitě,
kde sousedé krmí sousedy.
Hola.
Hola, Phile, zdravím!
- Těší mě. - Já jsem Fernanda.
Zdravím, Fernando.
Já jsem Isidora.
Sestra Fernandy.
My jsme sestry.
- To je hezké. - Jo.
Isidora a Fernanda vedou nadaci jménem Por Todas,
která podporuje síť společných kuchyní po celém Santiagu.
Alvaro Romero je cenami ověnčený šéfkuchař,
který radí podobným organizacím po celém městě.
Por Todas se zastává všech žen
a my pracujeme s ženami,
které vedou tyto společné kuchyně.
Ollas comunes tady v Chile.
Rozvíjíme komunitní projekty. Ale ony jsou tu hvězdy.
- Ano! - My nejsme hvězdy.
Ony jsou hvězdy.
Během pandemie dokázaly někdy nakrmit až 400 lidí denně.
Za jeden den?
- Za jeden den. - Páni.
Můžeme ty hvězdy vidět?
Phile, to je Gloria, ředitelka tohohle komunitního centra.
A tohle je Natalia.
Zdravím, Natalie.
- Rád se seznamuju s hrdiny. - Ano. A Violeta. Ta je herečka.
Když je málo zábavy,
- Violeta to zařídí. - Violeta!
Ano!
Dnes vaří dušenou zeleninu s masem pro sousedy.
Lidé si nosí vlastní nádoby?
- Třeba Tupperware. - Ano.
Jestli se dívá někdo z Tupperware,
můžou vám poslat víc nádob.
No jistě!
Tupperware, potřebujeme vás!
Čekáme, až přijdou další lidi. Můžete…
- Dobře. - Jo.
- Hola! - Hola!
Señore, pro vás. A taky pro vás.
Muchas gracias.
Zdravím všechny v telce!
Čau!
Mám rád to co vy.
Oreo, typická chilská pochoutka.
Nejlepší sušenka na světě. Jíte dnes oreo poprvé?
Jsou dobré, že?
Ale jak se jmenuje tohle?
Tohle jsou palomitos.
Palomitos.
Co vám chutná víc, palomitos nebo Oreos?
Oreos.
Teď je z vás Američan.
- Vy jste Nelson? - Sí.
Nelsone!
- Un momento. - Gracias.
Máte rád sušenky Oreo?
Palomito?
- Gracias. - Není zač.
- Ciao, Nelsone. - Ciao, Nelsone.
Když vejdu do dveří a vidím ty krásné tváře
a dobrou náladu všech zúčastněných,
je to doma.
To je vaše dcera? Můžeme se spolu vyfotit?
Samozřejmě.
Tato myšlenka se rozšířila do 70 lokalit kolem Santiaga.
Je úžasné, co Isidora s Fernandou dělají,
protože nejde jen o jídlo.
Mají tam i technologický koutek, kde se mohou lidé vzdělávat.
- Krása. - Byl to jejich sen.
Takže to není náš projekt, ale jejich.
Není to fajn, že nás dnes navštívila Amy Adamsová?
A pokud chcete na Por Todas přispět, klikněte na tenhle odkaz.
A mimochodem, venku můžete vypotit všechny dobroty, co jste snědli.
Umíš to taky?
Dáme si závody?
Můj nový přítel Alvaro Romero mě bere na oběd se svými dvěma přáteli,
s šéfkuchaři Gabrielem Layerou a Benjaminem Nastem.
Počátkem týdne jsem obědval v Benjaminově gastrobaru Demencia
s jeho kolegyní Consuelou.
Tohle jsou chilské ústřice z Chonchi.
Páni.
Ale večeříme v Gabrielově restauraci La Calma.
Jako „klid před bouří.“
- Na zdraví. - Na zdraví. Salud!
-Salud. -Salud.
Jsem rád, že jsem tu s vámi. Díky.
- Díky za návštěvu. - Jsem rád v konsorciu šéfkuchařů.
Všichni jsou to kamarádi. Jsou velcí přátelé.
Užijí si spolu spoustu zábavy.
Prý pijí hodně pisco sours.
A dnes to nebude jiné.
To je krása!
Alvaro a Benjamin trvají na tom, že dokud jste nejedli v tomhle podniku,
nepochopíte chilskou kuchyni.
Tenhle člověk je ztělesněním chilské kuchyně.
Upřímně myslím, že tady je to nejlepší.
Vaří tu všechny mušle, všechny plody moře.
Miluju tě.
To vím.
Včera večer jsme se hádali jako…
Ne, já se nehádám.
Já tam byl za dalajlámu.
My se prostě občas hádáme.
- Jako v každé rodině. - Každý jsme jiný.
Ale máme se moc rádi. Proto jsme tady.
- Tyhle talíře… - Vysvětlím vám to.
Mušle, ústřice…
- Tohle neznám. - To je mořský hlemýžď.
- Aha, mořský hlemýžď. - Máme 30 druhů mořských hlemýžďů.
Ovšem.
Není ta ulita krásná?
Přesně tak.
Do toho, Phile.
- Do toho. - Jde to ztuha.
- Jenže já jsem profesionál. - Profesionál!
Jste borec.
Touchdown, Phile.
Ještě trochu majonézy, ať si to vylepšíme.
- Všichni dohromady. - Na zdraví.
Hlemýžděm si připíjím poprvé.
Jo, jo.
Tohle je ušeň. My mu říkáme loco.
„Šílený.“ Jo.
Když je sezóna ušňů, lidi začnou šílet
a všichni chtějí loco.
- Ochutnáme? - Jo.
- Namáčíte ho? - Nebo ho zkuste jen syrového s limetkou.
- S limetkou. - Je krásně měkký.
- Je fantastický. - A chutná skvěle.
- To je šílený. - Ano.
To je loco.
- To je loco! - Loco!
Jo.
Když dostaneme ve Spojených státech na stůl
ušně,
má gumovou konzistenci.
Myslíte, že jsou jen špatně připravené?
Nebo je to druhem ušně?
Je to jiným stylem vaření.
Když zvoráte přípravu,
nedá se to vůbec jíst.
- Nedá se to zachránit? - Ne.
Nedá se to zachránit ani vrátit.
Takovou moc má šéfkuchař.
Šéfkuchař má moc nachystat vám nejlepší chvíli vašeho života
nebo možná i tu nejhorší.
Nebo nejhorších pár dní.
To taky.
- Pár dní. Víc než jeden. - Taky.
- Zdravím. - Zdravím.
Copak to nesete?
To je piure.
- Cože, můj nepřítel? - Jo.
Začíná to vypadat jako iniciační rituál.
Pokusím se vám pomoct, ano?
Soustřeďte se.
- Připravte si to takhle. - Dobře.
Vypreparujte to. Říkáme tomu mariscal.
Je to ve stylu ceviche. Citronová šťáva, šťáva z mušlí,
olivový olej, cibule.
- Změníte názor. - Žádný strach, Phile.
Dobře. Mám pocit, že jsem byl rehabilitován.
Zlomte vaz.
Exploze.
- Tuna citronu, česneku a cibule… - Je to salát.
Piure má výraznou chuť. Musíte na něj dát výrazné věci.
Je to jako rána pěstí.
Chci dát někomu pěstí.
Kde je Richard?
Obrovský výběr mořských tvorů.
Těch nejlepších a dosud nevídaných.
Ale pokud máte v oblibě ježovky…
- Páni! - To je macek.
Lidičky!
Nejen že jsou dobré, ale i velké.
- Vítejte v Chile, Phile. - Ano!
- To je nádhera. - Větší jsem nikdy neviděl. Vážně.
A ta chuť a struktura…
To je fakt luxusní.
Ráj.
Google, zavolej Pam Adlonové.
Děti, to je strejda Phil!
Mazel tov. Ahoj.
- Strejdo Phile! - Ahoj, princezno. Jak se máš?
- Já dobře, jak ty? - Tobě to sluší!
Kdo další tam je?
Hele, to je strejda Phil!
- Ahoj! - To jsou Lizzy a Jack.
A tohle Luke, přítel Rocky.
- Miláček. - Vítej v rodině.
- A tohle je Kathy. - Ahoj, Kathy.
A hádej, co zrovna přinesla?
Máme tohle.
Jo, to mají všichni rádi. Je to pro ně dobrá reklama.
Cože, my jedeme živě?
Ano, jsi ve vysílání. Jsi po celém světě, jsi na Netflixu.
Panebože, děti! Já jsem v televizi.
S Philem Rosenthalem.
Moc ráda tě vidím.
Já tebe taky.
Mám z tebe radost. Právě jsi dotočila pátou sérii mého oblíbeného seriálu
Bude líp.
Díky. Můj oblíbený seriál je zase Nakrmte někdo Phila.
Vidíte, jak se to dělá? Takhle funguje šoubyznys.
Dotočili jsme to asi před měsícem v Anglii
a teď probíhá postprodukce. Myslím, že to bude lahůdka.
Taky tu jednu mám! Skvělý oslí můstek!
Jedlas někdy chilskou empanadu?
Panebože.
- Je v ní šunka a sýr. - Hergot!
Podejte mi hamburger.
Empanado z Paoly, představuju ti hamburger z Apple Pan v Los Angeles.
Hambáč se sýrem, brouku!
Phile, zakousni se do toho požitkářsky.
- Smyslně. - Můžu?
Bylo to dost smyslné?
Zavolejte někdo Monice.
Řekni jí, že chápu.
Na co tě utáhl?
Na co?
Dospěli jsme do části pořadu, kdy žádáme bystré a vtipné lidi,
aby řekli vtip pro Maxe.
No nazdar.
- Já jsem mizerná vypravěčka vtipů. - Ale nejsi.
Předem se omlouvám, protože to zvorám.
- Pěkný úvod. - Jdeme na to.
- Jo. - Úvody mi jdou, Phile.
To přece víš.
Starý pan Rosenthal leží na smrtelné posteli
a už je jednou nohou na druhé straně,
když tu náhle něco ucítí.
A otočí se ke dveřím svého pokoje,
kde uvidí svého vnuka.
Povídá: „Hošánku, pojď sem.
Co je to za omamnou vůni? Tvoje máma peče hovězí hrudí?
Už to ani nepoznám.“ A povídá: „Přines mi kousek na talíři.
Už mi nezbývá moc času.“
Jeho vnuk běží dolů. O pár minut později
vyběhne zpátky do patra s prázdnýma rukama. Talíř žádný.
A dědeček mu povídá: „Hošánku,
kde je ten talíř? Kde je moje pečeně?“
A jeho vnuk odpoví: „Máma říkala, že to budeme jíst až po pohřbu.“
Jo! Parádní fór.
Parádní fór.
- Mám ještě jeden. - Povídej.
Ke stolu židovských mamin přijde číšník a ptá se:
„Jen se chci ujistit, dámy. Je všech… aspoň něco v pořádku?“
Sakra.
Krucinál!
- Neumím vyprávět vtipy. - Náhodou jsi dobrá.
Není to moje parketa.
Prostě to jen vyprávíš po svém.
Radši bych s tebou žvandila.
Ona zná „žvandit.“ Je člen rodiny.
- Znám to od tebe. - Já vím.
Pam, dej za mě pusu všem svým dcerám a jejich kamarádům.
- Jasně. - I sobě a mámě.
Jsi nejlepší, měj se.
Ahoj!
Ty jsi nejlepší, Pam.
- Díky. - Papa!
- Vypněte to. Já nevím jak. - Dobře.
Prostě mávej do úmoru.
- Pa! - Pa.
Chci vám ukázat ještě jednu věc, pokud máte rádi velkolepé scenérie.
Možná vůbec nejlepší věc na Santiagu je to, jak je situované,
obklopené pohořím Andy.
A tohle jen hodina cesty od centra města.
Dnes jsme tu poslední den.
Chceme se sejít se všemi novými přáteli.
- Hola! - Ahoj!
Ahoj, Phile!
Jak se máš? Ahoj!
A měli jsme to štěstí, že nás pozvali na tuhle krásnou chatu.
Patří příteli naší místní spojky.
Ahoj!
Nemáte sklenici, donesu vám ji.
- Jo. - Phile, jak je?
Co je to za dítě?
To je naše dcera Mia. Je trochu ospalá…
Ano, ten pocit znám. Taky rád spím.
- Jak se máš, Phile? - Výborně.
Roztomilá čepička.
Moc hezká.
- Tady máte. Na zdraví. - Gracias. Salud.
Díky, že jste přijel do Chile.
Na zdraví. Díky.
Jsem moc rád, že jsem tu s vámi.
To je výhled.
V životně jsem na grilovačce neměl tak velkolepý výhled.
Sešli se tu samí šéfkuchaři
a pozvali dalšího šéfkuchaře, Paola, aby připravil hostinu.
To je velmi lehký vegetariánský pokrm, nemyslíte?
Počkej si.
- Já vím. - Paolo!
Paolo!
- Dobrou chuť vespolek. - Nádhera.
To je typické chilské jídlo.
Zabíráte to? Pořádná hostina.
To je šílený.
- Ano, hurá! Nášup! - Ano.
Ahoj, králíčku.
Páni!
Měl bys sem jezdit častěji, abychom mohli tuhle večeři zopakovat.
- Vážně? - Budeš nám chybět.
Už vím, proč mě mají rádi. Protože takhle se nemají každý den.
Jo.
Bude se nám stýskat.
Další chod.
Ahoj, další chode.
- Chutnalo vám to avokádo? - Ano.
Jídlo je výjimečné. Prostředí je výjimečné.
Ale především jsou tu výjimeční lidé.
Díky za ty dary.
Jsem šťastný, že jsem mohl poznat Chile,
navíc v době významných změn, kdy Chile hledá novou tvář.
Protože naděje je tu cítit na každém kroku.
Vyzařuje ze všech lidí. Mám z toho velkou radost.
Možná bychom se mohli všichni od Chile leccos přiučit.
Dobrá práce, Chile.
- Na zdraví. - Na zdraví.
A příště to uděláme u mě doma.
Platí!
Nechte si místo na zákusek.
Cože?
Překlad titulků: Petr Putna