EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Der er steder, jeg troede, jeg aldrig ville stå.
Her er et.
Det her er Andesbjergene.
Det er godt, ikke? Fik vi optagelsen?
Bliver jeg hentet nu? Hallo?
Hallo?
Jeg fryser.
En glad og sulten mand
Rejser over hav og land
Han prøver at forstå
Kunsten med pasta, svinekød Kylling og lammekød
Han kører til dig
Han flyver til dig
Han synger for dig
Og danser for dig
Han griner med dig
Og græder for dig
Han beder kun om én ting til gengæld
Kan nogen…
Kan nogen give Phil mad?
Giv ham mad nu
Santiago, Chile.
Det lyder eksotisk, ikke? Det er derfor, jeg ville hertil.
Jeg havde ingen forventninger.
Jeg ved ikke meget om Chile.
Der er ikke mange chilenske restauranter, hvor jeg bor,
så jeg kendte ikke engang maden ret godt.
Chile er langt og tyndt
på vestkysten i Sydamerika mellem Andesbjergene
og Stillehavet.
Santiago er hovedstaden med 5,6 millioner indbyggere.
Sikke et tidspunkt at besøge den.
Chilenere har gennemført store ændringer i deres land.
Du ser det næsten overalt.
Du ser meget gadekunst.
Du ser en god blanding af gammelt og nyt.
Men du ser også meget af det her.
Vi skal på en sánguche-rundtur.
Skal jeg sige, hvad det betyder?
Første stop: Antigua Fuente.
Hej!
Jeg møder en vidunderlig madskribent, Isidora Díaz.
Velkommen til Chile og mit yndlingssted i verden.
Så kan det blive mit yndlingssted i verden,
for sánguche er en af mine yndlingsretter i verden.
Den bedste.
Maden, der forener hele landet, er sandwichen.
Er det nationalretten?
Ja. Vi elsker den alle.
Som i Amerika, men her er det et andet niveau.
Jeg kan se den.
Er jeg i knibe?
Dit liv forandres.
-Jeg får måske brug for en tallerken mere. -Nej. Der er en til hver.
Hvad? Deler vi den ikke?
Nej, det er en af reglerne i chilensk sandwichkultur.
Del ikke?
Del ikke.
Den første sandwich var gigantisk.
Det er en slags burger. En blanding af svinekød og oksekød.
Og der er sauerkraut på den. Det er noget nyt for mig.
-Vent lidt. -Tak.
-Hvordan løfter man den op? -Vi bruger gaffel og kniv.
Gør I?
-Ja. -Okay.
Det bliver rodet, men det skal du være okay med.
Det her er Sydamerika.
Jeg roder også i Nordamerika.
Wow. Se her, folkens.
Der var sauce, avocado og mange andre ting på den.
Og de har alle et helt glas mayonnaise ovenpå.
Som du kan se,
er mayonnaise ikke et krydderi i Chile, men en ingrediens.
Ja.
-Ja, det forstår jeg. -Ja, ikke?
Det er godt.
Nu vil jeg prøve
den amerikanske ting at løfte den op.
Ja, men den sviner.
Tingene falder ud.
Måske vil folk se på dig, som om du ikke er herfra.
For ingen ville spise den med hænderne. Beklager.
-Ser de på mig som en fremmed? -Nej, de vil se dig som modig.
-Modig? -Ja.
-Nemlig. -Ja.
Antigua Fuente er midt i byen,
der var midtpunkt for enorme protester mod ulighed,
der rystede landet med start i 2019.
Dette sted var i midten.
-Vi er i Santiagos centrum. -Det er vi.
Der var en stor demonstration her. Tre millioner.
Ikke en revolution, men…
-Det var en revolution. -Var det?
Ja. Det var, som om al vreden over ulighed
eksploderede på et sekund.
Og det skete i hele landet,
men det primære sted var her.
-Er ting forandret? -Ja.
Vi er ved at udfærdige en ny forfatning.
-Ja. -Det er den første med kønsparitet.
Og alle vores indfødte er repræsenteret.
-Det gør mig bevæget. -Det er forståeligt.
For mig er det et andet land nu.
Jeg hørte, der skete noget i dag.
-Homoseksuelle må gifte sig i Chile. -Ja. Skål.
-Salud. -Jeg er meget glad.
-Som det skal være. -Ja.
-Du viser mig to steder mere. -Ja.
Jeg kan ikke sænke farten.
-Hvilket kvarter er det? -Kødpakkedistriktet.
Kødpakkedistriktet?
Jeg pakker kød på mig selv.
-Wow. -Ja.
Se det badekar fyldt med svinekød.
Det er éns drøm. Måske min.
Men det er her, det sker. Der grilles og dampes…
På samme tid, ja.
Så den bliver sprød udenpå og blød indeni? Fantastisk.
De burde have det i damprum.
Åh, wow.
-Aha. Er du Jaime? -Ja.
Jeg kan lide dig og dine tanker.
Du godeste. Hvad…
Hvis du siger det, hvad siger jeg så?
-Det er mayonnaisen. -Ja.
-Det er starten her. -Er det starten?
Den er fantastisk.
Jeg er ikke læge, men stop måske ved fem skefulde?
Dette land er muligvis vanvittigt.
Ja. Ja, det er vi. Ja.
Jeg siger ikke, det ikke smager godt. Det gør det. Jeg passer bare på dig.
Der er meget avocado. Og avocado er sundt for hjertet.
Ja, okay.
-Der er balance. -Jeg leger din leg.
Kom til farmand.
Med en sandwich som den skal du skære igennem lagene.
Jeg ville have alt i én bid, men kunne ikke. Der er for meget.
-Det er vanvid. Den gode slags. -Ja.
-Wow! -Ja, ikke?
Det er godt stegt svinekød.
Ja, og det er en morgenmadssandwich.
-Hvad? -For den er åben fra klokken 06.
-Hvordan lever du? -Ja, ikke?
Her er et af mine yndlingskvarterer i Santiago, Barrio Lastarria,
hvor du finder den forrygende restaurant Liguria.
Se det sted.
Vi er kommet op til de voksnes rum.
Og i de voksnes rum får du voksne drikkevarer.
-Skål. -Skål.
Det her er sjovt.
-Hej med jer. -Hej!
-Alt vel? Hej, Phil. -Hej.
Du skal spise noget. Ellers bliver du fuld.
Nemlig.
-Smukt. Se lige den. -En sandwich med stegt fisk.
Jeg behøver fisk.
Det er en churrasco marino med tomater, løg og koriander.
Ja. Og dit yndlingskrydderi.
Det er ikke et krydderi. Det er en ingrediens.
Hvor vover du?
-Jeg har fået mange sandwicher i dag. -Vi har sågar en sandwich-helgen.
-Har I? -San Guchito.
Som "Helgen Guchito".
-Måske min helgen. -Når vi spiser en sandwich,
takker vi og beder til San Guchito.
Tak, San Guchito. Jeg løfter den op. Wow.
Det er en stor fiskesandwich. Kom så. Woo-hoo.
Den er sej.
Det her er næsten en hemmelig sandwich.
I Santiago er Liguria det eneste sted, hvor du kan prøve den.
-Er det? -Og den er meget berømt. De sælger mange.
Wow. Det er nok den bedste fiskesandwich nogensinde.
Jeg fik den i Portland, Oregon.
Den var rigtig god. Den her er lige så god. Lidt anderledes.
Jeg elsker den.
-Jeg elsker den. -Increíble.
En grund til at komme.
"Hvor skal du hen?" "Santiago." "Hvorfor?" "Fiskesandwich."
Men det er ikke kun sandwicher her.
Jeg møder i dag kok Rodolfo Guzman, som driver Borago,
der er en af verdens 50 bedste restauranter.
Ja, den er i Santiago. Jeg besøger den.
Jeg har læst alt om dig. Uha. Hvem er det?
Det er vores "Lamby". Forstår du det?
Vi har en stor tradition med lam i Patagonien.
Vi opfandt den måde,
at vi steger den i 14 timer.
Wow.
Se den tingest.
Et godt apparat. Det kan bruges på Richard.
Er det smukt?
-Ja. -Wow.
Vi sætter en pande under halen, så fedtet drypper ned.
Ja.
Vi maler dyrets skind med dets fedt.
Der er ingen krydderier. Ikke engang salt.
Okay, du går ind.
-Ja. -Okay.
Det er utroligt, hvor saftigt det er.
Det er et vildt dyr.
-Ja? -Ja, derfor bruger vi 14 timer.
Du fjerner vildt-smagen.
Uha.
Det er meget specielt. Den bedste måde at spise det på.
Jeg vil beskrive lammekødet. Hvordan det smagte.
Jeg flytter til Chile nu.
Det er vanvittigt.
-Giver du ham et stykke? -Gerne.
Wow!
Grillentusiaster
kan lære noget her.
-Vildt. -Ja, ikke?
Hold da op.
Hold da lam.
Vi går ind, men ikke til spisestuen eller køkkenet.
Det er Rodolfos laboratorium, hvor han og hans hold udvikler deres menu,
hvoraf meget er baseret på Mapuche-folkets ingredienser.
Det er Chiles indfødte.
Velkommen ti rumvæsen-obduktion.
Nemlig.
Hvad? Er det hjertet?
-Ja… -Hvad sker der?
Det er en enorm tangplante, vi kalder collofe
eller cochayuyo.
Tang har normalt ingen rødder.
Men den her er en rod.
Ud af dette palmehoved vokser tangen,
der er fem meter lang.
Vi steger den.
Så du kan…
Smag, tak.
Wow!
Ja.
Det er den eneste bikagetang i verden.
-Bikage? -Derfor får du den tekstur.
Og den smager næsten ikke af tang. Den smager som en god snack.
-Meget speciel. -Jeg har aldrig fået noget lignende.
De arbejder med fodersøgere, der finkæmmer bjerge, ørken og kyst
for at finde de spiselige skatte.
Da vi åbnede restauranten, vidste vi ikke noget om vores jord.
Hvis du tænker på det, har mindst 80 procent af os Mapuche-blod,
så ægte chilensk mad skal have de regionale ingredienser.
-Ja. -Det er meget spændende for os som kokke.
Så du skal ikke bare være en kok, men også historiker.
Ja.
Nu begynder vi langsomt at opdage de ingredienser og muligheder.
-Lad mig vise dig noget meget særligt. -Wow.
Jeg lærte det i et Mapuche-samfund. Vi kalder dem stenplanter.
Den lugter som et jordbær
og smager som et jordbær, men den er salt.
Prøv den.
Jeg elsker den.
Fantastisk. Du har næsten jordbærduften.
Nemlig.
-Men så alligevel ikke. -Ja!
-Jeg vil vise dig det. -Ja.
Vi kalder dem picocoros. Du kan se dem. De lever.
-Kan du se den lille fyr? -Ja, som en bløddyr.
Nemlig.
Det er meget delikat kød.
-Så du skal tage en bid. -Wow.
Teksturen er meget elegant.
Ja, det er som verdens største hummer.
Ja.
Kom nu.
Den fyr kalder vi piure.
Det er et meget gammelt skaldyr.
Jeg vil lige stoppe her og tale om piure.
Piure ligner syge koraller.
Se der.
Han åbner det op og trækker det,
der må være det bankende hjerte, ud.
-Hvad? -Se ham.
Se den fantastiske ting.
Han giver mig et stykke at se på.
Du ser størrelsen,
og jeg tog det hele i munden.
Hvorfor? Fordi jeg er dum.
Det vækker dig virkelig. Bum!
Det, jeg ikke forstod, er, at kokke kun bruger det lille stykke
som et krydderi for andre, lad mig sige bedre ting.
Du kan bruge meget lidt.
Det er superintenst.
Det er som et slag i ansigtet.
-Et slag i ansigtet. -Ja.
Jeg vidste ikke, om jeg ville ligge ned, kaste op…
Wow.
Ligge ned og så kaste op?
Der er meget salt i, ikke?
Jo.
Men den har også lidt af en søpindsvin-kvalitet
og noget andet, jeg ikke ved.
Fantastisk, ikke?
Jeg mener… Det er mere…
Det er mere…
Det er noget, hvor din mund aldrig har haft det i den før.
-Det er det, det er. -Ja, helt sikkert.
Aldrig igen.
Men uanset hvor nye eller grelle, nogle af de ingredienser er for mig,
så vil Rodolfos vildt fantasifulde retter omvende dig. Se her.
Okay, Phil. Vi har en stor tradition med crudo.
Råt kød.
-Ja. -Det er vores crudo-version.
Vilde kløvere rundt om.
Og der er en vild frugt indeni.
Den hedder michai. Fra Patagonien.
-Ja. -Du tager fat sådan.
-Du spiser med hænderne. -Hvad?
Det er som en fantastisk carpaccio og lidt frugt.
-Slet ikke sød. -Ja, slet ikke sød.
Jeg vidste ikke, kløver smagte så godt.
Der kommer endnu en.
-Endnu en? -Ja.
Og så er der en mariscal. Dækket af blomsterblade
og serveret i et græskar, der har stået urørt i to måneder.
-Er det mug? -Ja.
Rådden frugt lokker normalt ikke mig.
Ja, se der.
Det smager som en god ost.
Ja.
Og se den is-brûlée. Ja, is-brûlée
lavet af høj højde-planter fra Atacamaørkenen.
Du skal slå på den, som du gør med en crème brûlée.
Meget bitre planter.
Og denne is-sandwich er lavet af en af de planter,
du ikke ser hvert år, fordi det skal regne i Atacamaørkenen.
Vi kalder den Årets Rose Is-sandwich.
-Årets rose? -Ja.
Min kone, Monica, elsker alt med rosesmag.
Stakkels Monica.
Jeg spiser frokost i Ambrosia Bistro,
der drives af kokken Carolina Bazán og hendes partner, Rosario Onetto.
-Godt at møde dig. -I lige måde.
Carolina har vundet Bedste Kvindekok i Sydamerika, og Rosario er sommelier.
Vi får Pet-Nat, Pétillant Naturell.
-Du er sommelier. -Ja.
-Og du er frontfiguren. -Også det.
Og du er ude bagved.
Næsten i køkkenet.
Den oprindelige Ambrosia var en af Latinamerikas 50 bedste restauranter.
-Ja. -Ja.
Men nu har du en bistro, der er en mere afslappet version.
Vi prøvede at bevare den samme idé om maden.
-Ja. -Men i en mere afslappet stil.
Jeg ville have et åbent køkken.
Du skal være social.
Vi har ikke et socialt liv. Det er dette liv.
-Jeg forstår. -Vil du se os, så kom til os.
Det her er mit sociale liv.
Okay.
-Skål for det. -Vi hjælper hinanden.
Vi starter med lidt skaldyr.
Jeg kender nogle af de ting.
-Åh, nej. -Ja.
Her kommer min nye fjende, piure.
Og jeg var lidt tilbageholdende,
for bare tanken om det giver mig lidt kvalme.
Det er monstret. Det er en piure.
-Det ved jeg. -Det er et skaldyr.
Og de sagde:
"Du spiste det ikke rigtigt. Spis det sådan."
Jeg håber, du kan lide det lidt mere.
Du sætter kun lidt i.
-Ja. -Med andre ting.
Ja.
-Skål. -Skål.
Nej, det er…
Ja. Jeg genkender…
-Piuren? -Ja, den er derinde.
Det er godt, men måske behøver jeg ikke mere piure.
Jeg spiser ikke kun det, medmindre jeg er tømmermænd.
Okay. Jeg er her for at prøve ting.
Du har arbejdet i hele verden, men du ville tilbage til Santiago.
Da vi vendte tilbage,
var den kulinariske branche i begyndelsen. Der var ikke mange restauranter.
-Nej? -Nej, og nu
kommer mange kokke, der har studeret eller arbejdet i udlandet, tilbage.
-Ja. -Med indflydelsen fra udlandet.
Det er spændende at starte noget.
Hvis vi blev i Frankrig, ville vi bare være…
-En restaurant. -Ja.
-Men her kan du skille dig ud. -Ja.
Og føre an.
At føre an betyder
at give turisterne de stærke smage, chilenerne elsker,
men også at få lokale til at prøve ukendte ting, såsom min favorit,
hvidløg, i denne mælkefri reje-gazpacho.
Jeg elsker det.
Tak.
Det hedder ajo blanco, og det betyder hvidløg,
men vi sætter det på menuen som "hvid gazpacho".
Folk her er "allergiske" over for hvidløg.
-Nej? Det er min favorit. -De kan ikke lide det.
De finder det meget stærkt.
-Så ikke let at få dem til at prøve det? -Ja, du skal virkelig anbefale det.
-Jeg anbefaler det. -Tak, Phil.
Rigtig godt. Alle vil kunne lide det.
Ja.
Det er et ja!
Se der.
Nu får du noget for pengene, hvis du sidder ved disken, ikke?
-Ja. -Nu får du showet.
-Hvilken fisk er det? -Lisa.
Det er…
Lisa er multe.
-Multe? -Jeg elsker den.
Brunt smør med mandler.
Den er mere fransk påvirket.
-Det er blomkål. Stegt blomkål. -Stegt?
Det er smukt.
Kom til farmand.
Okay, jeg vil have dig til at tage først,
for jeg ødelægger den.
-Vi kan dele. -Det er et gammelt trick.
"Bare tag fra. "Er det alt? Resten er til mig."
Wow.
Det er fænomenalt.
Du har alt fra rå sashimi i toppen
til stegt i bunden. Det hele i én bid.
Hun er perfektionist.
Jeg forstår.
Det er et særligt sted, og jeg elskede at møde jer.
-Det var… -Glimrende.
-Jeg elskede også at møde dig.
Og jer alle.
Nej, ikke dem.
En af de gode ting ved Santiago er dens kunst og kulturelle miljø.
Der er mange museer og teatre.
Dette teater er 165 år gammelt.
Jeg bliver vist fejet af scenen,
så jeg går over til Museo Bellas Artes.
Det er det første kunstmuseum i Latinamerika.
Så lad os i dag køre en tur på halvanden time til Chiles kyst
og den magiske lille by Valparaiso.
Den er meget smuk med små, snoede gader,
farverig arkitektur… Og se udsigten! Folkens!
Jeg møder madfotograf og producer Natalia Elis
til frokost i en af hendes favoritter.
Maria Maria!
Ja, Maria Maria.
-Okay. -Det er det nye sted her.
Det er et godt bord.
-Tak. -Selv tak!
Se den hvalp!
-Åh! -Se hvalpen!
Sikke en skønhed. Han er halvt hund, halvt løve.
Han vil æde mig.
Natalia er ikke herfra,
men kald hende bare en Valparaiso-superfan.
Valparaiso er en magisk by.
Jeg elsker det her.
Den har et bohemeagtigt…
-Ja, præg. -Ja.
Smuk gadekunst overalt.
Hypnotisk.
Åh, hej!
Det er aubergine, og croissanten er hjemmelavet.
Er den? Med hænderne?
Kan du med hænderne? På sánguche-stedet i går sagde de,
at hvis du spiser med hænderne, så ligner du en amerikaner.
Den er frisk og lækker,
og auberginen er rigtig god, og der er ost i.
Og et glas mayonnaise.
Men den er meget god.
-Jeg elsker den. Den er min favorit. -Det er et bageri. Laver de morgenbrød?
Vær forsigtig!
Det er ned ad bakke med brosten. Han kan dø.
Den er lækker. Men jeg har vist fået nok sandwicher.
Og Maria Maria er kendt for desserter.
Det er chokoladesmåkager med saltet karamel og peanuts.
Det kaldes en alf…
Alfajor.
Ja.
Og det er berline med manjar
og dulce de leche-creme.
-Er de ens? -Ja.
-Tak. -Så I ikke slås.
Jeg ville slås. Jeg ville slås og tabe.
Selvfølgelig.
De småkager…
Som hvis Oreoer er lavet af engle.
Den lyd… Sker det uden for mit hoved?
-Jeg kunne spise en æske af dem. -Gør det.
Wow.
Nu skal den dulce le leche-donut fortæres hurtigt.
Hold da op, den er tung!
Nej. Gør det.
Halvanden kilo.
Den tungeste donut, jeg har løftet i mit liv.
-Har du set Scarface? -Ja.
Sig hej til min lille ven.
Wow.
God?
Meget god.
Livet er godt.
Jeg får brug for nye bukser.
Vil du se et foto af min hund?
Det er reaktionen.
Her er et godt råd: Brug mere end én dag i Valparaiso,
for jeg skal allerede tilbage til Santiago.
Når jeg er et nyt sted, vil jeg have et overblik.
Så heldigvis for mig
er den højeste bygning i Sydamerika tilfældigvis i Santiago.
Det her er Gran Torre Santiago,
og vi skal til toppen af Sky Costanera.
Fin udsigt.
I dag besøger jeg det, der kaldes en ollas comunes
eller fælles gryde.
Det er en slags suppekøkken i lokalsamfundene her,
hvor naboer giver naboer mad.
Hola.
Hola, Phil. Hej!
-Hej. Alt vel? -Fernanda.
Hej, Fernanda.
Hej, jeg hedder Isidora.
-Hej. -Fernandas søster.
-Hej. -Søstre.
-Fornemt. -Ja.
Isidora og Fernanda driver en fond, Por Todas,
der støtter et netværk af fælles gryder i hele Santiago.
Alvaro Romero er en prisvindende kok,
der arbejder med lignende organisationer i byen.
Por Todas står for alle kvinder,
og vi arbejder med de kvinder,
der er ledere i de suppekøkkener,
ollas comunes her i Chile,
for at udvikle samfundsprojekter. Men de er stjernerne.
-Ja! -Det er vi ikke.
De er stjernerne.
Under pandemien gav de nogle dage mad til 400 personer.
På en dag?
-En dag. -Wow.
-Må vi se stjernerne? -Phil, det er Gloria.
Hun er formand for forsamlingshuset.
Der er den anden. Natalia.
Hej, Natalia.
-Jeg nyder at møde heltene. -Og Violeta. Hun er skuespilleren.
Når du vil have det sjovt, er Violeta personen.
-Violeta! -Ja!
I dag laver de en gryderet til deres naboer.
Har folk deres egne beholdere?
-Som Tupperware. -Tupperware, ja.
Hvis Tupperware-folkene ser med, kan de sende flere beholdere.
-Selvfølgelig! -Tupperware, vi behøver jer!
Vi forventer flere folk. Og du kan…
-Godt. -Ja.
-Hola! -Hola!
Señor, til dig. Og også til dig.
Muchas gracias.
Hils alle seerne!
Ciao!
-Jeg kan lide, hvad du kan lide. -Oreo, det er typisk chilensk.
Verdens bedste småkage. Er det din første Oreo?
De er gode, ikke?
Hvad kaldes den?
Den kaldes palomitos.
Palomitos.
Hvad er bedst? Palomitos eller Oreo?
Oreo.
Nu er du amerikaner.
-Er du Nelson? -Sí.
Nelson!
-Un momento. -Gracias.
Kan du lide Oreo?
Palomito?
-Gracias. -Okay.
-Ciao, Nelson. -Ciao, Nelson.
Når jeg går ind og ser alles smukke ansigter
og alles gejst,
så forstår jeg det.
Er det din datter? Må vi tage et foto?
Selvfølgelig.
Denne idé er blevet udvidet til 70 steder i Santiago.
Det er fantastisk, hvad Isidora og Fernanda gør nu,
for det er ikke kun mad.
De har et hjørne med teknologi, der kan uddanne folket.
-Godt. -Og det var en drøm, de havde.
Det er ikke vores projekt. Det er deres.
Er det ikke rart, at Amy Adams kom og gør det?
Hvis du vil donere til Por Todas, så find dette link.
Og du kan arbejde lækkerierne af udenfor.
Kan du det?
Vi dyster, okay? Klar?
Min nye ven Alvaro Romero byder på frokost med to af sine venner,
kok Gabriel Layera og Benjamin Nast.
Jeg spiste frokost i Benjamins gastropub, Demencia,
tidligere på ugen med hans kollega Consuelo.
Det er chilenske østers. Fra Chonchi.
Wow!
Men aftensmaden er i Gabriels restaurant, La Calma.
Som "stilhed før stormen".
-Skål. -Skål! Salud!
-Salud. -Salud.
Jeg elsker at være sammen med jer. Tak. Jeg kan lide et konsortium af kokke.
De fyre er venner. Gode venner.
De har det sjovt sammen.
De drikker en masse pisco sour,
og i dag er ikke anderledes.
Se der!
Alvaro og Benjamin fastslår, at du ikke forstår det chilenske køkken,
før du har spist her.
Chiles repræsenteres af denne fyr.
Det her er ærligt talt det bedste.
De koger alle muslinger, alle havets produkter.
Jeg elsker dig.
Det ved jeg godt.
I går aftes skændtes vi…
Nej, jeg skændes ikke.
Jeg er Dalai Lama i denne situation.
Sagen er, at vi af og til skændes.
-Som alle familier. -Vi er forskellige.
Men vi elsker hinanden højt. Derfor er vi her.
-De tallerkener… -Lad mig forklare.
Muslinger, østers…
-Den kender jeg ikke. -En havsnegl.
-Havsnegl. -Vi har 30 varianter af havsnegl.
Selvfølgelig.
Er den ikke smuk? Buen?
Nemlig.
Kom så, Phil.
-Kom så. -En udfordring.
-Ikke for mig. Jeg er professionel. -Det er du.
Du er perfekt.
Touchdown, Phil.
Lidt mayonnaise for at gøre den god for os.
-Alle sammen. -Skål.
Skål.
Det er første gang, jeg skåler med en snegl.
Ja.
Det er abalone. Vi kalder den loco.
"Skør." Ja.
Folk bliver skøre. Det er loco-sæson,
og alle er loco.
-Skal vi? -Ja.
-Dypper du den? -Ja, dyp den eller prøv den først rå.
-Lime. -Den er superblød.
-Den er fantastisk. -Og den er god.
-Det er vildt. -Vildt.
Det er loco.
-Det er loco! -Loco.
Ja.
Når vi får den i USA,
abalonen,
så er konsistensen som elastikker.
Tror I, at den abalone, vi får, er dårligt tilberedt?
Eller er det abalonetypen?
En anden madlavningsstil.
Hvis madlavningen gik galt, kan du ikke spise den.
-Kan den ikke reddes? -Nej.
Du kan ikke redde den.
Kokken har den magt.
Kokken har magten til at give dig dit livs bedste øjeblik
eller måske det værste, ja.
Måske de værste par dage.
Ja. Også det.
Et par dage. Ja, mere end en.
-Hej. -Hej.
Hvad har du der?
Det er piure.
-Vent… Er det min fjende? -Ja.
Det føles lidt som et indvielsesritual.
Jeg prøver at være din ven, okay?
-Okay. -Fokuser.
-Gør dig klar sådan. -Okay.
Forbered den. Vi kalder den mariscal.
Det er en ceviche-type. Citronsaft, muslingesaft,
olivenolie, løg.
-Du ændrer mening. -Ingen frygt, Phil.
Okay. Det er som at blive rehabiliteret.
Held og lykke.
Eksplosion.
-En masse citron, hvidløg og løg… -Det er en salat.
Piure er meget stærk. Du skal have stærke ting på den.
Et slag i ansigtet.
Jeg vil slå én.
Hvor er Richard?
En masse forskellige havdyr.
Nogle af de bedste og nogle, du aldrig har set.
Men hvis du er en fan af søpindsvin…
-Wow! -Se størrelsen.
Folkens!
Ikke kun meget gode. Meget store.
-Velkommen til Chile. -Ja!
-Det er smukt. -Det største, jeg har set.
Og smagen og konsistensen…
Det er vild luksus.
Himlen.
Google, ring til Pam Adlon.
Det er onkel Phil!
Mazel tov. Hej.
-Onkel Phil! -Hej, søde. Hvordan går det?
-Godt. Og dig? -Se, hvor godt du ser ud.
-Hvem ellers er der? -Se, det er onkel Phil!
-Hej! -Det er Lizzy og Jack.
-Og det er Luke, Rockys kæreste. -Velkommen til familien.
-Og det er Kathy. -Kathy, hej.
Gæt, hvad hun lige havde med.
Vi har den.
Ja, den kan alle lide. Fin reklame for dem.
Vent, er vi live?
Vi er live. Du er på. Du er over hele verden på Netflix.
Du godeste. Folkens, jeg er i tv.
Med Phil Rosenthal.
-Godt at se dig. -Jeg elsker at se dig.
Jeg er stolt. Du fuldendte sæson fem, af Better Things, min yndlingsserie.
Tak. Somebody Feed Phil er min yndlingsserie.
Se, hvordan vi gør det. Sådan fungerer showbusiness.
Vi blev færdige for en måned siden i Storbritannien,
og jeg er i postproduktion lige nu, og vi har et godt indhold.
Samme her! Sikke en god overgang!
Har du smagt en chilensk empanada?
Du godeste.
-Det er som skinke og ost. -Du godeste.
Giv mig en burger.
Empanadas Paola møder Los Angeles Apple Pan.
Valnødder med ost, baby!
Phil, bid i den sensuelt.
-Gør det sexet. -Er du klar?
Sexet nok?
Ring til Monica for mig.
Sig, at jeg forstår.
Hvordan skete det?
Hvordan?
Vi er kommet til den del af vores program, hvor vi beder forrygende, sjove folk
om at lave en joke til Max.
Uha.
-Jeg er rædsom til jokes. -Nej, det er du ikke.
Tilgiv mig, for det går galt.
-Fin opvarmning. -Sådan.
-Ja. -Jeg tænker på opvarmningen, Phil.
Det ved du.
Gamle hr. Rosenthal ligger på dødslejet,
og han er på grænsen til at krydse over,
og pludselig kan han dufte noget.
Han vender sig om og ser på døren i værelset,
og hans barnebarn går forbi.
Han siger: "Tatala, kom her."
"Hvad er den lækre duft, jeg kan dufte? Er det din mors spidsbryst?"
"Det ved jeg ikke." Han siger: "Hent mig en tallerken."
"Jeg har ikke lang tid tilbage."
Hans barnebarn løber nedenunder. Få minutter senere
løber han tilbage ovenpå og tomhændet ind i værelset. Ingen tallerken.
Og hans bedstefar siger: "Tatala,
hvor er min tallerken? Hvor er mit spidsbryst?"
Og hans barnebarn siger: "Mor siger, det er til efter begravelsen."
Ja! Glimrende joke.
Glimrende joke.
-Det her er min anden favorit. -Gør det.
Tjeneren kommer over til bordet med jødiske mødre og siger:
"Jeg vil bare høre… Er alt… Er der noget, der er i orden?"
Pokkers!
For pokker da!
-Jeg kan ikke fortælle jokes. -Men du er meget god.
Det er ikke mig.
Du spænder ben for dig selv.
Jeg vil hellere zabble med dig.
"Zabble" kender hun. Se, det er familie.
-Jeg lærte det af dig. -Ja.
Pam, kys alle dine døtre og deres venner for mig.
-Ja. -Kys dig selv, kys din mor.
Jeg elsker dig. Vi ses.
Okay, farvel!
Vi elsker dig, Pam.
-Tak. -Jeg elsker jer.
I slukker den. Jeg ved ikke hvordan.
Bare vink for evigt.
-Farvel! -Farvel.
Der er en ting mere, du skal se, men kun hvis du kan lide spektakulær.
Måske er det bedste ved Santiago, hvor den er placeret,
omgivet af Andesbjergene.
Det er kun en time fra midten af byen.
Det er vores sidste dag.
Vi vil genforene alle vores nye venner.
-Hola! -Hej!
Hej, Phil!
Hvordan går det? Hej!
Vi var heldige at blive inviteret til dette fine sted.
Det ejes af vores fiksers ven, Cata.
Hej!
-Du har ikke et glas. Jeg finder et. -Hvordan går det?
-Hvem er det? Du har et barn med. -Det er vores datter, Mia. Hun sover.
Ja, jeg kender følelsen. Jeg kan også godt lide at sove.
-Hvordan går det? -Godt.
-Jeg kan lide din hue. Nuttet. -Ja, meget.
-Du behøver det. -Gracias. Salud.
-Tak for at komme til Chile. -Tak.
Jeg elsker at være sammen med alle.
Udsigten.
Jeg har aldrig haft så spektakulære omgivelser ved en grillfest.
Og i dag samles alle kokkene,
og de fik en anden kok, Paolo, til at lave et festmåltid.
Det er et let vegetarmåltid, ikke?
Vent på det.
-Jeg ved det godt. -Paolo!
Paolo!
-Okay, alle sammen. -Ja. Smukt. Wow.
Et meget chilensk måltid.
Filmer I? Det er et festmåltid.
Det er vildt.
-Ja, hallo! Mere! -Der er mere.
Hej, kanin.
Wow!
Jeg synes, du skal komme tiere, så vi kan spise det måltid igen.
-Ja? -Vi vil savne dig.
Nu ved jeg, hvorfor de kan lide mig. De spiser ikke sådan hver dag.
Ja.
Vi vil savne dig.
Mere igen.
Hej, mere.
-Kunne du lide avocadoen? -Ja.
Maden er exceptionel. Omgivelserne er exceptionelle.
Og mest af alt er personerne exceptionelle.
Jeg er meget heldig. Tak.
Jeg er glad for at have opdaget Chile.
Især i denne vigtige tid, hvor Chile genopdager sig selv.
For du kan mærke håbets spænding, hvor end du går,
i alle, du møder.
Det gør mig glad.
Måske kan vi alle lære noget af Chile.
Godt gået, Chile.
-Skål. -Skål.
Næste gang i mit hus.
Okay!
Gem plads til desserten.
Hvad?
Tekster af: Claus Christophersen