A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Vannak helyek, ahova nem hittem, hogy eljutok.
Ez az egyik.
Az Andok.
Oké, ez jó. Megvan a felvétel?
Most értem jön valaki? Helló?
Helló?
Fázom.
Egy éhes és vidám fazon
Utazgat vízen, szárazon
Szeretné s próbálja megfejteni
Tészta, sertés Csirke, bárány mitől isteni
Elmegy hozzád
Repül hozzád
Énekel neked
Táncol neked
Együtt nevettek
Együtt sírtok
Cserébe csak egyet kér Valaki etesse, valaki...
Valaki...
Valaki etesse meg Philt!
Valaki etesse, de gyorsan!
Santiago, Chile.
Egzotikusan hangzik, ugye? Nekem igen. Ezért akartam eljutni ide.
Nem tudtam, mire számítsak.
Nem sokat tudtam Chiléről.
Ahol lakom, nincs sok chilei étterem,
így a chilei gasztronómiát se nagyon ismerem.
Chile hosszú és keskeny,
Dél-Amerika nyugati partján húzódik az Andok és a Csendes-óceán között.
Fővárosa az 5,6 milliós Santiago.
És milyen jó az időzítésem.
Chilében jelentős változások kezdődtek.
Ez szinte mindenhol látható.
Mindenhol az utcai művészet alkotásai.
A régi és az új nagyszerű keveréke.
De ilyet is sokat látunk.
Sánguche-túrára indulunk.
El kell mondanom, mi a sánguche?
Az első megálló: Antigua Fuente.
Helló.
Isidora Díazzal, a nagyszerű gasztroíróval találkozom.
Üdv Chilében, és üdv itt, ami a kedvenc helyem a világon.
Lehet, hogy az én kedvencem is,
mert a sánguche az egyik kedvenc kajám.
A legjobb.
Az étel, amely egyesíti az országot. A szendvics.
Ez a nemzeti étel, ugye?
Igen. Mindenki szereti.
Az amcsik is szeretik a szendvicset, de ez egy másik szint.
Istenem, látom.
Bajban vagyok?
Megváltozik az életed.
Kellene még egy tányér.
Nem. Hozzák a tiédet is.
Mi? Nem azt felezzük el?
Nem, ez a chilei szendvicskultúra egyik szabálya.
Nem feleztek?
Nem felezünk.
Az első, amit kihoztak, óriási volt.
Olyan, mint egy burger. Sertés és marha keveréke.
És savanyú káposzta van benne, ami nekem újdonság.
- Egy pillanat! - Kösz.
- Hogy lehet megfogni? - Nem kell.
- Késsel-villával esszük. - Igen?
- Igen. - Oké.
Kaotikus lesz, de nem baj.
Ez Dél-Amerika.
Észak-Amerika is kaotikus.
Hűha! Ezt nézzék!
Tele van szósszal, avokádóval és mindenfélével.
És egy bödön majonézt tesznek bele.
Mint látod,
a majonézt Chilében nem ízesítőnek, hanem alapanyagnak tartják.
Igen.
- Igen, látom. - Igen?
Nagyon jó.
Most megpróbálom
amerikai módra, kézzel enni.
Persze. De kész káosz lesz.
Minden kiesik belőle.
Így egyértelmű lesz, hogy nem chilei vagy.
Mert nálunk senki nem eszi kézzel. Bocs.
- Úgy néznek rám, mint egy idegenre? - Nem, bátornak fognak tartani.
- Bátornak? - Igen.
- Igaz. - Igen.
Az Antigua Fuente a városközpontban van.
Innen indult el az egyenlőtlenség elleni tiltakozás.
2019-ben kezdődött, és megrázta az országot.
Ez volt az események középpontja.
- Santiago központjában vagyunk. - Igen.
Óriási demonstráció volt itt, hárommillió ember.
Nem forradalom, de...
- Szerintem forradalom volt. - Tényleg?
Igen. Mintha az egyenlőtlenség miatti düh
hirtelen robbanáshoz vezetett volna.
Az egész országban,
de a központja itt volt.
- Azóta változtak a dolgok? - Igen.
Most írják az új alkotmányt.
Ez lesz az első, amiben szerepel a nemek közti egyenlőség.
És az őslakosok jogai is szerepelni fognak az alkotmányban.
- Ezért számomra megindító. - Megértem.
Számomra ez most egy másik ország.
Tudom, hogy ma is történt valami.
- Elfogadták a melegek házasságát. - Igen. Egészségedre.
-Salud. - Örülök.
- Jó hír. - Igen.
- Elviszel két másik helyre. - Igen.
Nem tudom, tudom-e tartani a tempót. Ez a baj.
- Hogy hívják ezt a negyedet? - Húsfeldolgozó negyed.
Húsfeldolgozó?
Én is fel fogok dolgozni egy kis húst.
- Hűha! - Igen.
Egy fürdőkádnyi sertéshús.
Valakinek az álmában járok. A sajátomban?
Itt történnek az események. Sütés és párolás...
Egyszerre.
Így kívül ropogós, belül puha lesz. Elképesztő.
Egy gőzkabinban is jól jönne egy ilyen.
Hűha!
- Aha. Jaime vagy? - Igen.
Szeretlek. Szeretem, ahogy gondolkodsz.
Istenem! Mi...
Ha te azt mondod, hogy „Istenem”, mit mondjak én?
- Ez a majonéz. - Igen?
- Ezzel kezdjük. - Ezzel kezdjük?
Fantasztikus, tényleg.
Nem vagyok orvos, de öt evőkanál majonéz talán elég.
Ez egy elég őrült ország lehet.
Igen. Azok vagyunk. Igen.
Nem mondom, hogy nem finom. Nagyon finom. Csak óvom az emberek egészségét.
Sok avokádó van benne. Az avokádó jó a szívnek.
Igen.
- Kiegyensúlyozza. - Oké, legyen!
Gyere apához!
Egy ilyen szendvicset úgy vágunk fel, hogy mindenből legyen a falatban.
Megpróbáltam. Nem sikerült.
- Nem. - Túl sok.
- Őrület. - Igen.
- A jó fajta. - Igen.
- Hűha! - Ugye?
Remek sertéssült.
Ez reggelire való szendvics.
- Mi? - Mert reggel hatkor nyitnak.
- Hogy vagytok még életben? - Ugye?
Ez az egyik kedvenc környékem Santiagóban.
Barrio Lastarria,
ahol a Liguria nevű remek étterem található.
Megnézzük.
Úgy érzem, átjöttünk egy felnőttes helyre.
Egy felnőttes helyen felnőtteknek való italt kapsz.
- Egészségedre! - Egészség!
Jó buli.
- Helló! - Helló!
- Hogy vagy? Helló, Phil. - Helló.
Enned kell, különben berúgsz.
Igaz.
- Nagyon szép. Ezt nézd! - Sült halas szendvics.
Igen, hal kell nekem.
Churrasco marino paradicsommal, hagymával és korianderrel.
Igen. És a kedvenc ízesítőd.
Nem ízesítő. Alapanyag.
Hogy mertem ilyet mondani?
- Sok szendvicset ettem. - Nálunk a szendvicseknek...
- Igen? - ...szentjük is van.
- Igen? - San Guchito.
Azaz Szent Guchito.
- Lehetne a védőszentem. - Ha szendvicset eszünk...
- Igen. Hálát adunk... - San Guchitóhoz imádkozunk, hálát adunk.
Köszönöm, San Guchito. Kézzel eszem. Nahát!
Jó nehéz halas szendvics. Hajrá!
Csodálatos.
Ez... egy titkos szendvics.
Santiagóban csak a Liguriában van ilyen.
- Tényleg? - És híres. Sokat eladnak belőle.
Hűha! Talán életem legjobb halas szendvicse.
Volt az a halas szendvics Oregonban, Portlandben.
Az nagyon jó volt. Ez is pont olyan jó, csak más.
Imádom.
- Nagyon jó. - Imádom.
Increíble.
Csak ezért is megéri eljönni.
„Hova mész?” „ Santiagóba.” „Miért?” „Halas szendvicsért.”
Santiagóban nem csak szendvicset lehet enni.
Ma Rodolfo Guzman séffel találkozom. Övé a Borago,
amelyet a világ legjobb 50 étterme közé soroltak.
Igen, Santiagóban van. Igen, megyek.
Sokat olvastam rólad. Hűha, ez meg ki?
A Báránykánk, ahogy mi hívjuk.
Patagóniában hagyománya van a báránynak.
Mi találtuk ki,
hogy 14 órán át sütjük.
Nahát.
Nézzék ezt a készüléket!
Jó kis eszköz. Kipróbálnám Richardon.
Szép, igaz?
- Igen. - Nahát!
A farkára serpenyőt teszünk, amibe a zsír csepeg.
Igen.
A zsírjával színezzük meg a bőrét.
Nem fűszerezzük semmivel, még sóval sem.
Oké, most bevágod.
- Igen. - Oké.
Hihetetlenül szaftos.
Hagyományosan vadhúsnak számít.
- Igen? - Igen, ezért kell 14 óra.
Hogy megszabaduljunk a vadíztől.
Haver!
Nagyon különleges.
Ez a legjobb elkészítési módja.
Szeretném szavakba önteni, milyen volt ez a bárány.
Chilébe költözöm.
Őrületes.
- Adsz neki egy darabot? - Persze.
Hűha!
A barbecue szerelmesei
itt tanulhatnának ezt-azt.
- Őrület. - Ugye?
Szent tehén!
Szent bárány!
Bemegyünk, de nem az étterembe vagy a konyhába.
Ez Rodolfo laboratóriuma,
ahol kidolgozzák a menüt,
melynek nagy része a mapucse indiánok használta alapanyagokon alapul.
A mapucsék Chile őslakosai.
Üdv az alien boncolásán!
Pontosan.
Mi? Ez a...
szíve?
- Igen. - Mi fog történni?
Ez egy óriási alga, a collofe
vagy cochayuyo.
Az algának általában nincs gyökere. De ez itt egy gyökér.
Ebből a tenyérszerű gyökérből nő ki az alga,
amely vagy ötméteres.
Sütve fogyasztjuk.
Szóval...
Kóstold meg!
Hűha!
Igen.
A felépítése, mint a lépes mézé. Ebben is egyedülálló.
- Lépes méz? - Ezért ilyen az állaga.
Nem algaízű. Olyan, mint egy finom nassolnivaló.
Különleges.
Nem ettem még hasonlót.
Természetjáró gyűjtögetők a hegyekből, sivatagokból és partvidékekről
elhozzák az ehető kincseket Rodolfónak.
Mikor megnyitottunk, nem ismertük a minket körülvevő élővilágot.
A chileiek 80 százalékának ereiben mapucse vér folyik.
Az igazi chilei fogásoknak regionális alapanyagokból kell készülniük.
- Igen. - Nagyon izgalmas szakácsnak lenni.
Nem csak séf vagy, de történész is.
Pontosan.
Lassanként felfedezzük ezeket az alapanyagokat és lehetőségeket.
- Mutatok valami különlegeset. - Hűha!
A mapucse indiánoktól tanultam.
Sziklanövénynek hívjuk.
Az illata, mint az eperé,
az íze, mint az eperé, de sós.
Kóstold meg!
Imádom.
Csodás. Az illata tényleg majdnem, mint az eperé.
Pontosan.
De aztán mégsem.
Igen!
- Ezt is megmutatom. - Igen.
A neve picocoros.
Látod? Élnek.
- Bent van egy kis haver. - Mint egy puhatestű.
Pontosan.
Az egyik legízletesebb hús.
- Adok egy falatot. - Hűha!
A textúrája olyan elegáns.
- A világ legnagyobb homárja. - Igen.
Gyerünk!
Ez itt a piure.
Ősi tengeri étel.
Muszáj megállni, hogy erről az állatról beszéljek.
A piure úgy néz ki, mint egy beteg korall.
Ezt nézd!
Felvágja, és kihúz belőle valamit, ami valószínűleg ennek az izének a szíve.
- Mi? - Ezt nézd!
Nézd ezt a csodát!
És odaadja, hogy nézzem meg.
Nézzem meg, milyen nagy.
Én meg az egészet a számba tömtem. Miért? Mert buta vagyok.
Nagyon élénk leszel tőle. Bumm.
Akkor még nem tudtam, hogy a séfek kis mennyiségben használják a piurét.
Fűszerként használják más, szerintem jobb dolgokhoz.
Nagyon kicsit használunk belőle.
Nagyon erős.
Mint egy pofon, és azonnal hat.
- Mint egy pofon. - Igen.
Nem tudtam, hogy ki fogok-e feküdni és hányni...
Hű!
Kifeküdni, aztán hányni.
Magas a sótartalma, ugye?
Igen.
De kicsit a tengeri sünre is hasonlít, és még valamire, csak nem tudom, mire.
Fantasztikus, ugye?
Túl van...
Túl van minden...
Érzi a szád, hogy ilyesmi még nem volt benne.
Ilyen.
Igen, abszolút.
Soha többé.
Akármennyire újak vagy akár sokkolóak is az alapanyagok,
Rodolfo vad fantáziával megalkotott fogásai meggyőznek. Nézzék!
Oké, Phil. Nagy hagyománya van a crudónak.
Nyers hús.
- Igen. - Ez a mi verziók a crudóra.
Körben lóhere.
És belül egy vadon termő gyümölcs,
a michai, Patagóniából.
- Igen. - Így fogod meg.
- És kézzel eszed. - Mi?
Mint a carpaccio egy kis gyümölccsel.
- Egyáltalán nem édes. - Egyáltalán nem.
Nem tudtam, hogy a lóhere finom.
Jön még valami.
- Még? - Igen.
A mariscal. Virágszirmokkal borítják,
beleteszik egy tökbe, és két hónapig érlelik.
- Ez penész? - Igen.
Általában nemet mondok a rothadt gyümölcsökre.
Ezt nézzék!
Olyan, mint egy kiváló sajt.
Igen.
Nézzék ezt a jeges brûlée-t! Igen, jeges brûlée.
Az Atacama-sivatag magashegyi növényeiből készült.
Meg kell ütni, mint egy crème brûlée-t.
Nagyon keserű növények.
Ez a jégkrémszendvics egy olyan növényből készül,
ami nincs minden évben. Csak ha az Atacama-sivatagban esik az eső.
Az Év Rózsája Jégkrémszendvics.
- Az Év Rózsája? - Igen.
A feleségem, Monica, minden rózsaízű dolgot szeret.
Szegény Monica.
Az Ambrosia Bisztróban ebédelek,
amely Carolina Bazán séfé, és partneréé, Rosario Onettóé.
Örvendek.
Én is.
Carolinát Dél-Amerika Legjobb Női Séfjévé választották, Rosario pedig a sommelier.
Pét-Nat, Pétillant Naturel.
- Te vagy a sommelier. - Igen.
- Az asztalokhoz is kimész. - Igen.
És a háttérben is dolgozol.
- Majdnem, a konyhában. - A konyhában.
Igen. Az eredeti Ambrosiát
Dél-Amerika 50 legjobb étterme közé sorolták.
- Igen. - Igen.
De ez a bisztró, gondolom, egy hétköznapibb verzió.
Próbáltuk továbbvinni ugyanazt a gasztronómiai elképzelést.
- Igen. - De lazább stílusban.
- Nyitott konyhát akartam. - Akkor muszáj szocializálódni.
Nem élünk társasági életet. Ez a társasági életünk.
- Értem. - Őszintén szólva.
- Ha látni akarsz minket, ide kell jönnöd. - Nekem is ez a társasági élet.
Oké.
- Igyunk erre! - Jó.
- Semmi társasági élet. - Segítünk egymásnak.
Egy kis tengeri kajával kezdünk.
Van, amit már ismerek.
- Jaj, ne! - Jaj, de!
Az új ellenségem, a piure.
Egy kissé tartózkodó voltam,
mert már a gondolatától is rosszul lettem egy kicsit.
A szörnyeteg. A piure.
- Tudom. - Tengeri cucc.
Azt mondták:
„Nem jól etted. Ezt így kell enni.”
Remélem, most egy kicsit jobban fog ízleni.
- Csak egy kicsit teszel bele. - Igen.
- Más dolgokkal együtt. - Igen.
- Egészségedre! - Egészségedre!
Nem, szerintem...
Igen. Érzem benne...
- A piurét? - Igen, benne van.
Finom, de talán nem kellene megkóstolnom.
Nem eszem magában, csak ha nagyon másnapos vagyok.
Jó. Azért vagyok itt, hogy mindent megkóstoljak.
Sokfelé dolgoztatok a világban, de visszajöttetek Santiagóba.
Amikor visszajöttünk,
a gasztronómiai élet épp kezdett kibontakozni.
- Még nem volt sok étterem. - Nem?
Nem, de most
sok séf visszajön, aki eddig külföldön tanult vagy dolgozott.
- Igen. - Hozzák a külföldi tapasztalatokat.
Érdekes ott lenni valaminek a kezdetén.
Ha Franciaországban maradunk, olyanok lennénk...
- Mint a többi étterem. - Aha.
- De itt különlegesek vagytok. - Igen.
És úttörők is.
Ami azt jelenti,
hogy bemutatják a turistáknak az erőteljes chilei ízeket,
de a helyiekkel is kóstoltatnak újdonságokat, például a kedvencemet,
a fokhagymát tejmentes, rákos gazpachóban.
Imádom.
Köszönöm.
Ez az ajo blanco, ami fehér fokhagymát jelent,
de az étlapon fehér gazpachóként szerepel.
Mert a helyiek utálják a fokhagymát.
- Ne! - Nem...
- A kedvencem. - Nem szeretik.
Túl erősnek tartják.
Nehéz rávenni őket, hogy megkóstolják?
Igen, ajánlani kell nekik, de határozottan.
Én ajánlom.
Kösz, Phil.
Nagyon jó. Mindenkinek ízleni fog.
Igen.
- Egy nagy igen! - Igen!
Ezt nézzék!
Ezért éri meg
a pulthoz ülni, ugye?
- Igen. - Megnézheted a show-t.
- Milyen hal? - Lisa.
Ami...
A lisa egy tengeri hal.
- Tengeri hal? - Imádom.
Barna vaj mandulával.
Franciás.
- Karfiol. Sült karfiol. - Sült?
Nagyon szép.
Gyere apuhoz!
Vegyél te először,
mert én csak szétrombolnám.
- Osztozhatunk. - Régi trükk.
„Vegyél, amennyit akarsz!” „Elég lesz? A többi az enyém.”
Hűha!
Fenomenális.
Minden van itt, a tetején nyers szasimi,
az alján főtt. Mind egy falatban.
Perfekcionista.
Tudom.
Különleges hely. Örülök, hogy találkoztam veletek.
- Ez... - Kitűnő volt.
- Kitűnő. - Örülök, hogy találkoztunk.
És a többiekkel is.
Nekik nem örülsz.
Santiago művészeti és kulturális élete is fantasztikus.
Sok múzeuma és színháza van.
Ez a színház 165 éves.
Lesöpörnek a színpadról.
Inkább átmegyek a Museo Bellas Artesbe.
Ez Latin-Amerika első szépművészeti múzeuma.
Ma a chilei partvidék irányába másfél órát autózva
elmegyünk egy Valparaiso nevű, varázslatos kisvárosba.
Annyira szép a kis, kanyargós utcáival,
színes épületeivel. És a kilátás! Emberek!
Natalia Elis ételfotóssal és producerrel találkozom.
Az egyik kedvenc helyén ebédelünk.
Maria Maria!
Igen, Maria Maria.
- Oké. - Ez itt az új hely.
Jó asztalnak tűnik.
- Köszönöm. - Én köszönöm.
Nézd a kutyust!
- Ó! - Nézd a kutyust!
Micsoda szépség! Félig kutya, félig oroszlán.
Alig várja, hogy felfaljon.
Natalia nem itt született, de imádja Valparaisót.
Valparaiso varázslatos város.
Imádom ezt a helyet.
Olyan bohém...
- A hangulata. - Igen.
Mindenhol utcai művészet.
Igéző.
Helló.
Padlizsán és házi croissant.
Tényleg? Kézzel?
Szabad kézzel? Ahol tegnap sánguchét ettünk,
azt mondták, ha kézzel eszel, rögtön amerikainak néznek.
Friss és finom.
A padlizsán nagyon jó, és sajt is van benne.
És egy bödön majonéz.
De nagyon jó.
Imádom ezt a szendvicset. A kedvencem.
Pékség is, ők csinálják a pékárut.
Óvatosan!
Lefelé macskakövön. Halálos.
Finom. De egy időre elég a szendvicsekből.
Ráadásul a Maria Maria a desszertjeiről híres.
Csokis keksz sós karamellel és mogyoróval.
Az a neve, hogy alf...
Alfajor.
Igen.
Berliner fánk manjarral és dulce de leche krémmel.
- Mindkettő ugyanolyan? - Igen.
- Kösz. - Hogy össze ne verekedjenek.
Verekedni akartam. És veszítettem volna.
Természetesen.
Az a keksz!
Mint egy Oreo, amit angyalok készítettek.
Ez a hang a fejemen kívül van?
Egy dobozzal megennék belőle.
- Tessék csak! - Hűha.
Végezzünk gyorsan a dulce de leche krémes fánkkal!
Jó ég! Ez nehéz!
Nem. Kérlek!
Vagy másfél kiló.
A legnehezebb fánk, amit életemben emeltem.
- Láttad A sebhelyesarcút? - Igen.
Köszönj a kis barátomnak!
Hűha!
Finom?
Nagyon.
Az élet szép.
Új nadrágot kell vennem.
Mutassak egy képet a kutyámról?
Ez ám a reakció!
Egy jó tanács: egynél több napra menjenek Valparaisóba!
Nekem már indulnom is kell vissza Santiagóba.
Szeretek áttekintést kapni az új helyekről, ahova eljutok.
Szerencsémre
Dél-Amerika legmagasabb épülete éppen Santiagóban van.
Ez a Gran Torre Santiago.
Felmegyünk a legtetejére, a Sky Costanera kilátóteraszra.
Szép kilátás.
Elmegyünk egy helyre, amit ollas comunesnek hívnak.
Szó szerint közös tálat jelent.
Az itteni közösség által létrehozott konyha,
ahol enni adnak a rászorulóknak.
Hola.
Hola, Phil. Helló!
- Szia. - Fernanda vagyok.
Szia, Fernanda.
Szia, Isidora vagyok.
- Szia. - Fernanda testvére.
- Szia. - Tesók vagyunk.
- Remek. - Igen.
Isidora és Fernanda létrehozták a Por Todas alapítványt,
amely Santiago-szerte támogatja a közösségi konyhák létrejöttét.
Alvaro Romero díjnyertes séf,
aki városszerte konzultál hasonló szervezetekkel.
A Por Todas a nőkért van.
Együtt dolgozunk ezekkel a nőkkel,
akik a közösségi konyhát vezetik.
Ollas comunes, ahogy Chilében hívjuk.
Közösségi projekteket valósítunk meg. De ők a sztárok.
- Igen! - Nem mi.
Ők a sztárok.
A pandémia alatt voltak napok, amikor 400 emberre főztek.
Egy nap alatt?
- Egy nap alatt. - Hűha!
Láthatnánk a sztárokat?
Phil, ő Gloria, a közösségi központ vezetője.
Ott a másik vezető. Natalia.
Szia, Natalia.
- Szeretek hősökkel találkozni. - Igen. És Violeta, a színésznő.
Ha nevetni akarsz,
- Violeta a te embered. - Violeta!
Igen!
Ma egytálételt főznek a rászorulóknak.
Mindenki a saját dobozát hozza?
- Tupperware. - Tupperware, igen.
Ha a Tupperware-nél nézi valaki, küldhetnek még több dobozt.
Igen!
Tupperware, kellesz nekünk!
Még többen fognak jönni. Te is...
- Jó. - Igen.
- Hola! - Hola!
Señor, tessék. És tessék.
Muchas gracias.
Üdv a tévéseknek!
Csáó!
Azt én is szeretem.
Oreo, chilei specialitás.
A világ legjobb keksze. Most eszik először Oreót?
Jó, igaz?
Ennek mi a neve?
Palomitos.
Mit szeret jobban? Palomitos vagy Oreo?
Oreo.
Akkor maga amerikai.
- Nelson? - Sí.
Nelson!
- Un momento. - Gracias.
Kér Oreo kekszet?
Palomito?
- Gracias. - Oké.
- Csáó, Nelson. - Csáó, Nelson.
Belépek az ajtón, látom a sok szép arcot,
a lelkes embereket, és érzem, milyen fontos ez az egész.
A lánya? Készíthetünk egy közös fotót?
Persze.
Santiago környékén már 70 helyen hoztak létre közösségi konyhát.
Elképesztő, amit Isidora és Fernanda csinálnak,
mert nem csak az ételről szól.
Van egy informatikai sarok, ahol tanulni lehet.
- Remek. - Az ide járók álma volt.
Nem a mi projektünk, hanem az övék.
Jó, hogy Amy Adams idejött, és megvalósította.
Aki adakozni akar a Por Todasnak, ezen a linken megteheti.
Kint le is lehet dolgozni a sok kaját.
Neked is megy?
Verseny? Mehet?
Új barátom, Alvaro Romero, elvisz ebédelni két barátjával,
Gabriel Layera és Benjamin Nast séfekkel.
Már voltam ebédelni Benjamin gasztropubjában, a Demenciában,
a kollégájával, Consuelóval együtt.
Chilei osztriga Chonchiből.
Hűha!
Gabriel éttermébe, a La Calmába, megyünk vacsorázni.
„Csend”-et jelent. Vihar előtti csend.
- Egészségedre! - Salud!
- Salud!
Szeretek veletek lenni. Köszönöm.
- Kösz, hogy jöttél. - Szeretem a séfek konzorciumát.
Ezek a srácok mind jó barátok.
Jól érzik magukat együtt.
Sok pisco sours koktélt isznak,
és ma sem lesz másképp.
Ezt nézd!
Alvaro és Benjamin szerint semmit nem tudsz a chilei konyháról,
amíg nem ettél itt.
Ez itt maga Chile.
Szerintem itt a legjobb.
Itt van az összes kagyló, a tenger minden gyümölcse.
Imádlak.
- Tudod... - Tudom.
Tegnap este veszekedtünk...
Én nem veszekedtem.
Én a dalai láma vagyok ebben a helyzetben.
Néha veszekszünk.
- Mint minden család. - Különböző személyiségek vagyunk.
De nagyon szeretjük egymást. Ezért vagyunk itt.
- Ezek a tálak... - Elmagyarázom.
Kagyló, osztriga...
- Ezt nem ismerem. - Tengeri csiga.
- Harmincféle tengeri csigánk van.
Természetesen.
Gyönyörű a formája, nem?
Pontosan.
Hajrá, Phil!
- Hajrá! - Kihívás.
- Nekem nem, profi vagyok. - Profi vagy.
Tökéletes vagy.
Győzelem, Phil.
Egy kis majonéz, hogy még jobb legyen.
- Mindenki együtt! - Csirió!
Csirió!
Most először koccintok csigával.
Igen.
Tengeri fülcsiga. Locónak hívjuk.
Ami „őrült”-et jelent.
Az emberek a loco szezonjában megőrülnek,
mindenki loco lesz, és locót akar.
- Megkóstoljuk? - Igen.
- Mártogatjuk? - Igen, vagy nyersen vagy lime-mal.
- Lime. - Nagyon puha.
- Fantasztikus. - Remek.
- Őrület. - Őrület.
Loco.
- Loco! - Loco!
Igen.
Az Egyesült Államokban
a tengeri fülcsiga olyan állagú, mint a gumiszalag.
Szerintetek nálunk, Amerikában, rosszul készítik el?
Vagy csigafajtától függ?
Különböző főzési mód.
Ha rosszul főzik,
ehetetlen.
- Nem lehet feljavítani? - Nem.
Nem lehet megmenteni.
A séf ért hozzá...
A séf ahhoz ért, hogy szép pillanatokat szerezzen,
vagy szörnyűeket.
- Vagy akár szörnyű napokat. - Pontosan.
- Több mint egy nap. - Szóval..
- Helló. - Helló.
Mi az ott?
Piure.
- Az ellenségem? - Igen.
Kezdem úgy érezni, szándékosan szívatnak.
A barátod akarok lenni, oké?
- Oké. - Fókuszálj!
- Így készítsd el! - Oké.
Kipreparáljuk. Úgy hívjuk, mariscal.
Egyfajta ceviche. Citromlé, kagylólé,
olívaolaj, hagyma.
- Meg fog változni a véleményed. - Ne félj!
Úgy érzem magam, mint akit rehabilitálnak.
Jó szerencsét.
Robbanás.
- Sok citrom, fokhagyma, hagyma... - Ez egy saláta.
A piure íze erőteljes. Erős dolgokat kell enni hozzá.
Mint egy pofon.
Meg kell ütnöm valakit.
Hol van Richard?
Milyen sokféle tengeri herkentyű!
Vannak köztük, amik a világon a legjobbak. Van, amit nem ismerek.
Ha imádod a tengeri sünt...
- Nahát! - Micsoda méret!
Emberek!
Nem csak nagyon jó, nagyon nagy is.
- Üdv Chilében! - Igen!
- Nagyon szép. - A legnagyobb, amit valaha láttam.
Az íze és az állaga...
Hatalmas luxus.
Mennyország.
Szia, Google. Hívd Pam Adlont!
Srácok, Phil bácsi!
Mazel tov. Helló.
- Phil bácsi! - Szia, drágám. Hogy vagy?
- Jól, és te? - Nagyon jól nézel ki.
Ki van még ott?
Nézzétek, Phil bácsi!
- Sziasztok! - Lizzy és Jack.
Ő pedig Luke, Rocky barátja.
- Szeretjük. - Üdv a családban.
- Ő pedig Kathy. - Kathy, helló.
Találd ki, mit hozott?
Ezt.
Mindenki szereti. Milyen jó reklám nekik.
Jaj, élőben vagyunk?
Igen, élőben vagy. Az egész világon, a Netflixen.
Istenem! Srácok! Benne vagyok a tévében!
Phil Rosenthallal.
Úgy örülök, hogy látlak.
Én is örülök.
Büszke vagyok rád. Befejeztétek a Jobb idők ötödik évadát.
A kedvencem.
Kösz. Az én kedvencem a Valaki etesse meg Philt! című sorozat.
Figyeljetek! Így megy ez. Így működik a show business.
Egy hónapja fejeztük be a forgatást az Egyesült Királyságban,
most az utógyártási fázisban vagyunk, és igazán finom lesz az eredmény.
Nálam is van valami finom. Milyen remek átkötés!
Ettél már chilei empanadát?
Istenem!
- Sonkás-sajtos. - Istenem!
Hozz egy burgert!
Az Empanadas Paola találkozása a Los Angeles-i Apple Pannel.
Hikoridió és sajt, bébi!
Phil, harapj bele érzékien!
- Csináld szexin! - Mehet?
Elég szexi?
Hívd fel nekem Monicát!
Üzenem neki, hogy tudom.
Hogy történhetett ez?
Hogy?
Most jön az a rész, amikor briliáns, vicces embereket kérünk meg,
hogy mondjanak egy viccet Maxnek.
Jaj!
- Szörnyű viccmesélő vagyok. - Nem igaz.
Bocsáss meg! Biztos elrontom.
- Fokozza a feszültséget. - Kezdem.
- Jó. - Feszültségfokozásban jó vagyok.
Te is tudod.
Az öreg Mr. Rosenthal a halálos ágyán fekszik,
és már éppen meghalna,
amikor hirtelen jó illatot érez.
A szobaajtó felé fordul,
és meglátja az unokáját.
Odaszól neki: „Tatala, gyere ide!
Mi ez a finom illat? Anyád marhaszegyet süt?”
„Nem tudom.” Mire a nagyapa: „Hozz gyorsan belőle!
Már nincs sok időm hátra.”
Az unoka lemegy a konyhába. Pár perccel később
üres kézzel jön vissza a szobába. Nem hoz húst.
Mire a nagypapa: „Tatala,
hol a tányérom? Hol a marhaszegyem?”
Mire az unoka: „Anya azt mondta, a halotti torra lesz.”
Igen! Remek vicc.
Remek vicc.
- Van még egy kedvencem. - Halljuk!
A pincér odamegy az asztalhoz, ahol zsidó anyák ülnek. Megkérdezi:
„ Csak érdeklődnék, hölgyeim. Minden... Van bármi, ami rendben van?”
Basszus.
Francba!
- Nem tudok viccet mesélni. - Jól csináltad.
Nem az én asztalom.
A magad módján csinálod.
Inkább traccspartiznék veled.
Ismeri a „traccsparti” szót. Családtag.
- Tőled tanultam. - Tudom.
Pam, puszilom a lányaidat és a barátaikat.
- Átadom. - Téged és anyukádat is.
Szeretlek. Találkozunk.
Oké, szia.
Szeretünk, Pam.
- Köszönöm. - Szeretlek.
- Kapcsoljátok ki! Nem tudom, hogy kell. - Oké.
Integess örökké!
- Szia. - Szia.
Szeretnék mutatni még valamit azoknak, akik szeretik a látványos dolgokat.
Santiago kiváló fekvéssel dicsekedhet,
hiszen körbeveszi az Andok.
A városközpontból egy óra alatt ki lehet érni ide.
Ez az utolsó napunk itt.
Összejövetelt szervezünk az új barátainkkal.
- Hola! - Helló.
Szia, Phil.
Hogy vagy? Szia.
Olyan mázlisták vagyunk, hogy meghívtak egy csodás helyre.
A gyártásvezető, Cata, egyik barátjáé.
Szia!
Nincs poharad, hozok.
- Igen. - Phil, hogy vagy?
Ki ez a gyerek?
A lányunk, Mia. Alszik...
Igen, ismerem az érzést. Én is imádok aludni.
- Hogy vagy, Phil? - Remekül.
Tetszik a sapkád, szép.
Nagyon szép.
- Ez kell neked. Csirió! - Gracias. Salud.
Kösz, hogy itt vagy.
Isten áldjon! Köszönöm. Szeretlek. Olyan jó volt veletek lenni.
A kilátás.
Soha nem voltam ilyen látványos helyen barbecue-zni.
És ma az összes séf eljött,
és hoztak magukkal még egy séfet, Paolót, hogy készítsen egy egész lakomát.
Nagyon könnyű, vegetáriánus étel, ugye?
Majd meglátod.
- Tudom. - Paolo!
Paolo!
- Oké, emberek. - Gyönyörű. Hűha!
Jellegzetes chilei étel.
Srácok, veszitek? Igazi lakoma.
Őrület.
- Igen, helló! Még! - Van még.
Helló, nyuszi.
Hűha!
Gyakrabban kellene jönnöd, hogy máskor is legyen ilyen lakoma.
- Igen? - Hiányozni fogsz.
Már értem, miért szeretnek. Mert nélkülem nincs ilyen lakoma.
Igen.
Hiányozni fogsz.
Újabb kaja.
Helló, újabb kaja!
- Ízlett az avokádó? - Igen, nagyon.
Az étel kivételes. A helyszín kivételes.
És legfőképpen az itteni emberek kivételesek.
Nagyon szerencsésnek érzem magamat. Köszönöm.
Örülök, hogy felfedezhettem Chilét,
ráadásul éppen most, amikor az ország újjászületik.
A remény izgalma érezhető mindenhol
és mindenkiben.
Ez boldogsággal tölt el.
Azt hiszem, van mit tanulnunk Chilétől.
Szép volt, Chile.
- Csirió! - Csirió!
Legközelebb nálam.
Oké.
A desszertnek is hagyjatok helyet!
Mi?
A feliratot fordította: Klein Szilvia