EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Noen steder forventet jeg aldri å stå.
Her er ett.
Dette er Andesfjellene.
Det er bra? Vi fikk bildet?
Henter noen meg nå? Hallo?
Hallo?
Jeg er kald.
En glad og sulten mann
Reiser over sjø og land
Han søker mer forstand
Om pasta, svin, kylling og lam
Han kjører til deg
Han flyr til deg
Han vil synge for deg
Og danse for deg
Han vil le med deg
Han vil gråte for deg
Men det er én ting han ber deg om
Kan noen
Gi mat til Phil?
Noen må gi ham mat
Santiago i Chile.
Eksotisk? Jeg syntes det. Derfor ville jeg hit.
Jeg ante ikke hva jeg kunne vente.
Jeg vet lite om Chile.
Det er ikke mange chilenske restauranter der jeg bor.
Så jeg kjenner ikke maten godt.
Chile er langt og smalt
på Sør-Amerikas vestkyst mellom Andesfjellene og Stillehavet.
Santiago er hovedstaden og har 5,6 millioner innbyggere.
En herlig tid å besøke byen på.
Chilenerne har gjort store endringer.
Man ser det nesten overalt.
Mye gatekunst.
En blanding av gammelt og nytt.
Men man ser også mye av dette:
Vi skal på en sánguche-runde.
Må jeg si hva det betyr?
Første stopp er Antigua Fuente.
Hei!
Jeg møter en herlig matskribent ved navn Isidora Díaz.
Velkommen til Chile og mitt favorittsted i verden.
Det kan det være mitt favorittsted.
For sánguche er noe av det jeg liker best.
Det beste.
Maten som forener landet er smørbrød.
Nasjonalretten?
Ja, alle elsker det.
Jeg trodde vi elsket det, men dere overgår oss.
Jeg ser det.
Sliter jeg nå?
Ditt liv vil endre seg.
Kanskje en tallerken til.
Nei, en til hver.
Skal vi ikke dele den?
Nei, det er en regel her.
Ingen deling?
Ingen deling.
Den første var enorm.
En slags hamburger. Blanding av svin og okse.
Og de bruker surkål, som er nytt for meg.
-Vent litt. -Takk.
-Hvordan løfte den? -Vi gjør ikke det.
-Vi bruker kniv og gaffel. -Å?
-Ja. -Greit.
Det blir sølete, men det må du tåle.
Dette er jo Sør-Amerika.
Jeg søler i Nord-Amerika også.
Se på dette!
Det var saus, avokado og mye annet.
Og alltid med et helt glass majones.
Majones er ikke tilbehør her, men en ingrediens.
Ja.
-Jeg ser det. -Ikke sant?
Det var godt.
Jeg prøver noe amerikansk, nemlig å spise med hendene.
Vær så god. Men det blir søl.
Ting vil falle ut.
Folk vil se at du ikke er herfra.
Ingen ville spist den med hendene.
-De ser meg som fremmed. -Nei, som modig.
Modig?
-Greit. -Ja.
Antigua Fuente er midt i byen,
episenteret for demonstrasjoner mot ulikhet
som rystet landet fra 2019.
Dette var sentrum.
-Midt i Santiago. -Ja.
En stor demonstrasjon med tre millioner.
Ikke en revolusjon.
-Det var nok det. -Ja?
Alt sinnet over ulikheten
eksploderte på et sekund.
Det skjedde over hele landet.
Men hovedstedet var her.
-Ting endret seg? -Ja.
Vi skriver ny grunnlov nå.
Den første med kjønnslikestilling.
Og alle våre urfolk er representert.
-Jeg blir beveget. -Det forstår jeg.
For dette er et annet land nå.
Jeg hørte om noe i dag.
-Homofilt ekteskap ble lovlig. -Ja. Skål.
-Salud. -Jeg er så glad.
-Rett og rimelig. -Ja.
Du tar meg med til to steder til.
Hvordan skal jeg holde tritt?
-Hvor er vi nå? -Kjøttdistriktet.
Sier du det?
Jeg skal ha meg litt kjøtt.
Jøss!
Se på badekaret fullt av svinekjøtt.
Noens drøm, kanskje min.
Det er her det skjer. Det grilles og dampes.
Samtidig.
Sprøtt på utsiden og mykt inni? Utrolig.
Det skulle vært i badstuer.
Jøss.
-Du er Jaime? -Ja.
Jeg liker hvordan du tenker.
Herregud.
Om du sier "herregud", hva burde jeg si?
-Dette er majones. -Ja.
-Her starter vi. -Ja vel.
Dette er fantastisk.
Jeg er ikke lege, men kanskje fem skjeer holder.
Dette landet er kanskje sprøtt.
Ja, vi er det.
Ja, det er veldig godt.
Men jeg passer på.
Det er mye avokado. Det er bra for hjertet.
Greit.
-Balanse. -Jeg spiller med.
Kom til pappa.
Her man må gjennom lagene.
Jeg prøvde å få med alt. Det gikk ikke.
Det er for mye.
-Galskap. -Ja.
På en bra måte.
-Jøss! -Ikke sant?
Herlig stekt svin.
Og dette er til frokost.
-Hva? -Det åpner 06.00.
-Hvordan overlever du? -Nettopp.
Her er et av mine favorittområder i byen.
Barrio Lastarria.
Her ligger den herlige restauranten Liguria.
Se på dette.
Vi går over til voksenrommet nå.
Og der får man voksendrikke.
-Skål for deg. -Skål.
Dette er moro.
-Hei, dere. -Hei!
Hei, Phil.
Du må spise noe, ellers blir du for full.
Nettopp.
-Nydelig. Se på den. -Det er med fritert fisk.
Jeg trenger fisk.
Churrasco marino med tomat, løk og koriander.
Og ditt yndlingstilbehør.
Nei, det er en ingrediens.
Hvordan våger du?
-Jeg har spist mye smørbrød. -Vi har en helgen.
-Ja? -For smørbrød.
-Å? -San Guchito.
Sankt Guchito.
-Kanskje min helgen. -Hver gang vi spiser det,
takker og ber vi til sankt Guchito.
Takk, sankt Guchito. Jeg tar det opp.
Et skikkelig fiskesmørbrød. Se her.
Herlig.
Det er nesten et hemmelig smørbrød.
I Santiago er Liguria eneste sted som har det.
-Er det sant? -Veldig berømt. De selger mange.
Det beste fiskesmørbrødet noensinne.
Jeg spiste et i Portland.
Det var godt. Dette er like godt, men annerledes.
Herlig.
Jeg elsker det.
Increíble.
Verdt reisen.
"Hvor skal du?" "Santiago." "Hvorfor?" "Fiskesmørbrød."
Det er ikke bare smørbrød.
Jeg skal møte Rodolfo Guzman. Han driver Burago,
en av verdens 50 beste restauranter.
Ja, her i Santiago. Jeg skal dit.
Jeg har lest om deg. Hvem er det?
Vi kaller ham "Lamby".
Vi har en tradisjon med lam i Patagonia.
Vi oppfant en metode
der det stekes i 14 timer.
Jøss.
Se på innretningen.
Kanskje jeg kan bruke den på Richard.
Er det ikke nydelig?
-Jo. -Jøss.
Vi har en panne under,
så fettet drypper ned.
Ja.
Så pensles skinnet med fettet.
Ikke noe tilbehør. Ikke en gang salt.
Du skjærer.
-Ja. -Greit.
Det er utrolig saftig.
Det har viltsmak.
Derfor stekes det i 14 timer.
Da blir viltsmaken borte.
Du store.
Helt unikt.
Den beste måten å spise på.
Jeg vil beskrive hvordan lammet smakte.
Jeg flytter til Chile nå.
Dette er galskap.
-Vil du gi litt til ham? -Ja.
Jøss!
Grillentusiaster
kan lære litt her.
-Galskap. -Ikke sant?
Milde måne!
Milde lam.
Vi går inn, men ikke til spisesalen eller kjøkkenet.
Dette er Rodolfos laboratorium,
der teamet utvikler menyen.
Ofte med ingredienser fra mapuche,
Chiles urbefolkning.
Velkommen til en obduksjon av romvesen.
Nettopp.
Hva er… Er det…
hjertet?
-Vel… -Hva foregår?
En tang vi kaller collofe.
Eller cochayuyo.
Tang pleier ikke å ha røtter,
men dette er en rot.
Fra dette hodet vokser tangen.
Det kan være fem meter langt.
Vi steker det.
Du kan…
Smak.
Jøss!
Ja.
Eneste tang med et sekskantet mønster.
Derfor får du den konsistensen.
Det smaker så vidt tang. En god appetittvekker.
Noe helt eget.
Aldri smakt noe slikt.
De samarbeider med sankere som saumfarer fjell, ørken og kyst
for å finne spiselige skatter.
Da vi åpnet visste vi ikke noe om områdene her.
Minst 80 prosent av oss har mapucheblod,
så ekte chilensk mat må ha opprinnelige ingredienser.
-Ja. -Spennende for oss kokker.
Du må også være historiker.
Nettopp.
Vi begynner å oppdage ingrediensene og mulighetene.
-Jeg vil vise noe helt unikt. -Jøss.
Mapuchefolk har lært meg det. Det kalles "steinplanter".
Det lukter og smaker som jordbær, men det er salt.
Smak.
Herlig.
Utrolig. Nesten en duft av jordbær.
Nettopp.
Men så noe annet.
Ja!
Jeg vil vise deg dette.
Picocoros.
De er levende.
-Ser du den lille inni? -Ja. Et bløtdyr.
Nettopp.
Det mest delikate kjøttet.
-Ta en bit. -Jøss.
En så elegant konsistens.
Som verdens beste hummer.
-Ja. -Kom igjen.
Denne kaller vi piure.
Urgammel sjømat.
Jeg må bare kommentere piure litt.
Piure ser ut som avdød korall.
Se her.
Han kutter den opp og drar ut
det som må være det bankende hjertet.
-Hva? -Se på den.
En utrolig ting.
Jeg får en bit å se på.
Den er stor.
Jeg tok hele i munnen.
Hvorfor? Fordi jeg er dum.
Den vekker deg virkelig.
Jeg visste ikke at kokkene bare bruker en liten bit
som tilbehør til andre og mer velsmakende ting.
Man trenger bare litt.
Veldig intens.
Som et slag i ansiktet.
-Et slag i ansiktet. -Ja.
Jeg visste ikke om jeg ville legge meg ned, kaste opp…
Jøss.
Legge meg og så kaste opp.
Det er veldig salt.
Ja.
Men litt som kråkebolle.
Og noe jeg ikke vet helt.
Utrolig, eller hva?
Altså, det er mer enn…
Mer enn…
Det er som når munnen aldri har opplevd noe slikt.
Det er det.
Absolutt.
Aldri igjen.
Uansett hvor mye ingrediensene skurrer for meg,
vil Rodolfos oppfinnsomme retter omvende deg. Bare se her.
Ok, Phil. Vi har tradisjon for crudo.
Rått kjøtt.
Dette er vår versjon.
Villkløver rundt.
Det er en vill frukt inni,
en michai fra Patagonia.
Man tar den slik.
-Spis med hendene. -Hva?
Som en herlig carpaccio med litt frukt.
-Ikke søtt. -Slett ikke.
Tenk at kløver er så godt.
Det kommer en til.
-En til? -Ja.
Så en mariscal. Dekket i kronblader
og servert i et gresskar som har stått i to måneder.
-Mugg? -Ja.
Jeg pleier ikke å være positiv til råtten frukt.
Se på det.
Det smaker akkurat som en god ost.
Ja.
Og se på denne is-brûléen. Ja, is-brûlée.
Laget av høytvoksende planter fra Atacama-ørkenen.
Det må varmes som en crème brûlée.
Veldig bitre planter.
Iskremsmørbrødet her er laget med en plante
som ikke vokser hvert år, for det må regne i Atacama.
Iskremsmørbrødet kalles "årets rose".
-Årets rose? -Ja.
Monica, min kone, elsker alt med rosesmak.
Stakkars Monica.
Jeg spiser lunsj ved Ambrosia Bistro,
drevet av Carolina Bazán og partneren Rosario Onetto.
Hyggelig.
I like måte.
Carloina er kåret til Sør-Amerikas beste kjøkkensjef, mens Rosario er sommelier.
En pét nat, en pétillant naturel.
-Du er sommelier. -Ja
-Du jobber i fronten. -Også.
Du er helt bak.
Nesten, på kjøkkenet.
Ja. Den første Ambrosia ble kåret til
en av Latin-Amerikas 50 beste restauranter.
Ja.
Nå har dere denne bistroen, som vel er mer avslappet.
Vi ville beholde samme tanke om mat.
-Ja. -Men mer avslappet.
Jeg ville ha et åpent kjøkken.
Man må være sosial.
Vi har ikke noe sosialt liv, bare dette.
-Akkurat. -Vi må være ærlige.
Skal vi møtes, kom hit.
Dette er mitt sosiale liv.
Ok.
-Skål for det. -Et godt liv.
-Intet sosialt liv. -Vi hjelper hverandre.
Vi begynner med en liten sjømatrett.
Jeg kjenner noe av dette.
-Å nei. -Jo.
Min nye fiende, piure.
Jeg var litt tilbakeholden,
for bare å tenke på det gjør meg litt svimmel.
Dette er monsteret, piure.
-Jeg vet det. -Det er sjømat.
De sa:
"Du spiste det feil. Du må gjøre sånn."
Jeg håper du liker det bedre nå.
Du tar bare litt.
-Ja. -Med andre ting.
Ja.
-Skål. -Skål.
Nei, det er…
Ja. Jeg kjenner igjen…
-Piure? -Ja, det er der.
Godt, men jeg tror ikke jeg trenger mer piure.
Jeg spiser det bare for seg om jeg er veldig fyllesyk.
Greit. Jeg skal jo smake på ting.
Dere har jobbet verden over, men ville tilbake til Santiago.
Da vi ville dra tilbake, var det kulinariske i startgropa.
-Ikke mange restauranter. -Ikke?
Nei. Men nå
kommer mange som har studert eller jobbet utenlands hit.
De tar med seg det de har lært.
Det er spennende å starte opp noe.
Om vi ble i Frankrike, ville vi bare være…
En av mange.
-Her kan dere skille dere ut. -Ja.
Og dere kan lede vei.
Det betyr å presentere Chiles sterke smak til turister,
men også få lokale til å prøve ting de sjelden spiser.
Som min favoritt, hvitløk, i denne rekegazpachoen.
Herlig.
Takk.
Det kalles ajo blanco, som betyr hvit hvitløk,
men på menyen står det "hvit gazpacho".
Folk her er "allergiske" mot hvitløk.
-Nei? Det beste jeg vet. -De liker det ikke.
-For sterkt. -Vanskelig å få dem til å smake?
Man må virkelig anbefale det.
Jeg anbefaler det.
Takk, Phil.
Veldig godt. Alle vil like dette.
Ja.
Det er et ja!
Se der.
Nå får man igjen
for å sitte ved disken.
-Ja. -Nå får man et show.
-Hva slags fisk er det? -Lisa.
Det er en…
Lisa er multe.
-Multe? -Jeg elsker det.
Brunet smør med mandler.
Dette er franskinspirert.
-Det er fritert blomkål. -Fritert?
Vakkert.
Kom til pappa.
Greit, du kan smake først.
For jeg ville ødelagt.
-Vi kan dele. -Et gammelt triks.
"Ta så mye du vil. Bare det? Resten til meg."
Oi!
Fenomenalt.
Alt fra rå sashimi øverst,
til stekt nederst. Alt i en bit.
Hun er en perfeksjonist.
Jeg forstår.
Et unikt sted, og det beste var å møte dere.
Strålende.
Herlig å møte deg også.
Og alle dere.
Ikke dem.
Noe flott med Santiago er dens kunst og kultur.
Det er mange museer og teatre.
Dette teateret er 165 år gammelt.
Jeg kan bli feid av scenen.
Så jeg går til Museo Bellas Artes.
Latin-Amerikas første kunstmuseum.
La oss kjøre halvannen time til kysten
og en magisk liten by ved navn Valparaíso.
Så vakker med sine små, buktende gater
og fargerike arkitektur. Og den utsikten. Dere!
Jeg møter matfotograf og produsent Natalia Elis.
Lunsj på en av hennes favorittsteder.
Maria Maria!
Ja, Maria Maria.
-Ok. -Et nytt sted.
Et fint bord her.
-Takk. -Takk skal du ha.
Se på bisken!
En skjønnhet. Halvt hund, halvt løve.
Han vil spise meg.
Natalia er ikke herfra,
men hun er superfan av Valparaíso.
Valparaíso er en magisk by.
Jeg elsker stedet.
Det har en bohemsk…
-Følelse. -Ja.
Vakker gatekunst overalt.
Hypnotisk.
Hallo der!
Dette er aubergine. Croissanten er hjemmebakt.
Bruker du hendene?
Kan man spise med hendene? Der jeg spiste i går, sa de
at om man bruker hendene, ser man ut som man er fra USA.
Friskt og godt,
og auberginen er nydelig. Og det er ost der.
Og et helt glass majones.
Men veldig godt.
Jeg elsker smørbrødet.
Og det er bakeri, så de lager rundstykker.
Forsiktig!
Nedover på brostein. Han kan ta livet av seg.
Nydelig. Men jeg har fått nok smørbrød på en stund.
Jippi!
Og Maria Maria er kjent for dessertene.
Dette er sjokoladekjeks med salt karamell og peanøtter.
Det heter en alf…
Alfajor.
Ja.
Dette er en berline med manjar
og dulce de leche-krem.
-Begge er like? -Ja.
-Dere slipper å slåss.
Jeg skulle det. Jeg ville tapt.
Så klart.
Disse kjeksene.
Oreo-kjeks laget av engler.
Kommer den lyden fra utenfor mitt hode.
Jeg kunne spist en boks.
-Vær så god. -Jøss.
Så tar jeg denne berlinerbollen med dulce de leche.
Jøss. Den var tung!
Vær så god.
Halvannen kilo.
Den tyngste berlinerbollen jeg har løftet.
-Har du sett Scarface? -Ja.
Hils på min lille venn.
Jøss!
God?
Veldig.
Livet er godt.
Jeg trenger nye bukser.
Vil du se bilde av min hund?
Det er reaksjonen.
Et råd: planlegg mer enn en dag i Valparaíso,
for jeg må allerede tilbake til Santiago.
På nye steder vil jeg gjerne få oversikt.
Heldigvis for meg
er Sør-Amerikas høyeste bygning i Santiago.
Dette er Gran Torre Santiago,
og vi skal til toppen av Sky Costanera.
Fin utsikt.
Jeg besøker noe kalt ollas comunes,
eller "fellesgryte".
Et suppekjøkken i lokalsamfunnet der naboer serverer naboer.
Hola.
Hola, Phil. Hallo.
Jeg heter Fernanda.
Hei, Fernanda.
Isidora.
Fernandas søster.
Vi er søstre.
Så fint.
Isidora og Fernanda driver stiftelsen Por Todas.
De støtter et nettverk av slike kjøkken i hele Santiago.
Alvaro Romero er en prisvinnende kjøkkensjef
med kontakt med liknende organisasjoner.
Por Todas står for alle kvinner,
og vi jobber med kvinnene
som er ledere ved suppekjøkkenene.
Ollas comunes som de kalles i Chile.
Vi utvikler lokale prosjekter. Men de er stjernene.
-Ja! -Ikke vi.
Det er stjernene.
Under pandemien ga de mat til 400 enkelte dager.
På én dag?
-Én dag. -Jøss.
-Kan vi møte stjernene? -Phil, dette er Gloria. Leder her.
Så er det Natalia.
Hei, Natalia.
-Fint å treffe heltene. -Ja. Og Violeta. Hun er skuespiller.
Når man vil ha det moro,
er Violeta den rette.
Ja!
I dag lager de en gryterett til naboene.
Folk har med egne beholdere?
-Som Tupperware. -Ja.
Om Tupperware-folk ser på,
kan de sende flere.
Så klart.
Tupperware, vi trenger dere.
Vi venter flere. Og du kan…
-Bra. -Ja.
-Hola! -Hola!
Señor, til deg. Og den.
Muchas gracias.
Hei til alle i fjernsyn.
Ciao!
Jeg liker det du liker.
Det er veldig typisk chilensk.
Verdens beste kjeks. Din første Oreo?
Gode?
Hva heter dette?
Det er palomitos.
Palomitos.
Hva er best, palomitos eller Oreo?
Oreo.
Nå er du amerikaner.
-Nelson? -Sí.
Nelson!
-Un momento. -Gracias.
Liker du Oreo-kjeks?
Palomito?
-Gracias. -Greit.
-Ciao, Nelson. -Ciao, Nelson.
Når jeg ser alle de blide ansiktene
og at alle er i godt humør, ser jeg hvor viktig det er.
Din datter? Får vi et bilde sammen?
Et bilde.
Ideen har spredt seg til 70 steder rundt Santiago.
Det Isidora og Fernanda gjør er utrolig.
For det er ikke bare mat.
De har et hjørne der folk kan få opplæring.
-Flott. -En drøm de hadde.
Det er ikke vårt prosjekt, men deres.
Fint at Amy Adams gjør dette?
Vil du donere til Por Todas, følg denne lenken.
Forresten, man kan trene bort godsakene.
Klarer du?
Konkurranse?
Min nye venn Alvaro Romero byr meg ut på lunsj med to venner.
Kokkene Gabriel Layera og Benjamin Nast.
Jeg spiste på Benjamins gastropub Demencia tidligere i uken
sammen med kollegaen Consuelo.
Chilenske østers fra Chonchi.
Oi!
Middag spises på Gabriels restaurant La Calma.
Stille før stormen.
Skål.
Salud.
Fint å være sammen med dere. Takk.
Jeg liker at kjøkkensjefer møtes.
De er gode kompiser.
De har det artig sammen.
De drikker mye pisco sour, sier de.
Også i dag.
Se her.
Alvaro og Benjamin mener man ikke kan forstå chilensk mat
uten å ha spist her.
Han her representerer Chile.
Jeg mener maten her er best.
De tilbereder alle skjell, alt som finnes i havet.
Jeg elsker deg.
Jeg vet det.
I går kveld kranglet vi.
Ikke jeg.
Jeg er Dalai Lama her.
Men av og til krangler vi.
-Som alle familier. -Ulike personligheter.
Men vi er glade i hverandre. Derfor er vi her.
-Tallerkenene. -La meg forklare.
Skjell, østers…
-Den er ny for meg, -En sjøsnegl.
Vi har 30 forskjellige sjøsnegler.
Vær så god.
Så vakker. Se den spiralen.
Nettopp.
Kom igjen, Phil.
-Kom igjen! -Utfordring.
-Nei, jeg er proff. -Du er det.
Perfekt.
Touchdown, Phil.
Litt majones, så blir det bra.
-Alle sammen. -Skål.
Skål.
Første gang jeg skåler med en snegle.
Ja visst.
Dette er abalone. Vi kaller det loco.
"Sprø".
Folk blir sprø når det er sesong for loco.
Da er alle loco.
-Skal vi smake? -Ja.
-Dyppes de? -Ja. Eller bare med lime.
-Lime. -Veldig myk.
-Fantastisk. -Veldig godt.
Galskap.
Det er loco.
Det er loco!
Ja.
Når abalone serveres i USA,
er det nesten som gummistrikk.
Er det fordi det tilberedes feil?
Eller er det typen?
Forskjellig tilberedning.
Om det går feil,
kan man ikke spise det.
-Den kan ikke reddes? -Nei.
Ingen vei tilbake.
Kokken har den makten.
Til å gi deg ditt livs beste øyeblikk.
Eller det verste.
I noen dager.
Nettopp.
Mer enn en.
Hallo!
Hva er dette?
Dette er piure.
-Vent, min fiende? -Ja.
Det føles litt som de plager nykommeren.
Jeg vil at det skal bli din venn.
Fokuser.
-Gjør slik. -Ok.
Forbered den. Vi kaller et mariscal.
En slags cheviche. Sitronsaft, saft fra skjellet,
olivenolje, løk.
-Du vil endre oppfatning. -Ikke frykt, Phil.
Jeg føler at jeg rehabiliteres.
Lykke til.
Eksplosjon.
-Masse sitron, hvitløk og løk. -En salat.
Piure smaker sterkt. Man må ha sterke smaker til.
Et slag i ansiktet.
Jeg vil slå noen.
Hvor er Richard?
En stor variasjon av sjødyr.
Noen av verdens beste, noen du aldri har sett før.
Men liker du kråkeboller…
-Jøss! -Se på størrelsen.
Folkens!
Ikke bare gode, men veldig store.
Velkommen til Chile, Phil.
-Vakker. -Den største jeg har sett.
Og smak og konsistens…
Helt vill luksus.
Himmelsk,
Google, ring Pam Adlon.
Det er onkel Phil!
Mazel tov. Hallo!
-Onkel Phil. -Hei, vennen. Hvordan går det?
-Bra. Og du? -Du er så fin.
Hvem andre er der?
Se, det er onkel Phil!
-Hei! -Lizzy og Jack.
Og Luke, kjæresten til Rocky.
Velkommen til familien.
-Og Kathy. -Hallo.
Gjett hva hun har med.
Dette.
Alle liker det. Bra reklame for dem.
Er det direkte?
Ja. Du sendes verden over, på Netflix.
Herregud. Jeg er på TV, dere!
Med Phil Rosenthal.
Så fint å se deg.
I like måte.
Stolt av deg. Ferdig med femte sesong av Better Things. Favorittserien.
Takk. Somebody Feed Phil er min favoritt.
Ser dere dette? Sånn er underholdningsbransjen.
Vi var ferdig for en måned siden i UK.
Vi driver etterproduksjon. Vi har herlig innhold.
Jeg også! Jeg liker en fin overgang.
Har du smakt chilensk empanada?
Herregud.
-Med ost og skinke. -Herregud.
Få en burger!
Empanadas Paola, jeg presenterer Los Angeles' Apple Pan.
Hickory med ost!
Bit sensuelt, Phil.
-Sexy. -Klar?
Sexy nok?
Ring Monica.
Si at jeg forstår.
Hvordan ble det slik?
Hvordan?
Vi er i den delen der vi ber flinke og morsomme folk
om en vits for Max.
Du store.
-Jeg er elendig på vitser. -Nei.
Tilgi at jeg roter det til.
-For en intro. -Greit.
-Ja. -Det er viktig.
Du vet det.
Gamle Mr. Rosenthal ligger på dødsleie.
Han skal akkurat til å vandre over,
da han plutselig lukter noe.
Han snur seg og ser mot døren,
og sønnesønnen kommer inn.
Han sier: "Gutten min, kom her."
"Hva er det som lukter så nydelig? Din mors oksestek?"
"Jeg kan ikke en gang… Hent en tallerken til meg."
"Jeg har ikke lenge igjen."
Barnebarnet løper ned. Noen minutter etter
kommer han tomhendt tilbake. Ingen tallerken.
Bestefaren sier: "Gutten min,
hvor er tallerkenen? Hvor er oksesteken?"
Barnebarnet sier: "Mamma sier at det er til etter begravelsen."
Ja! Strålende vits.
Strålende.
-Jeg har en favoritt. -Kom igjen!
Kelneren kommer til bordet med jødiske mødre og sier:
"Jeg vil bare høre, er alt… er det noe som er greit?"
Faen!
Pokker!
-Jeg kan ikke fortelle vitser. -Du er flink.
Ikke min greie.
Du ødelegger for deg selv.
Jeg vil heller zabble med deg.
Hun kjenner til zabble! Familie.
-Fra deg. -Jeg vet det.
Pam, gi døtrene og vennene et kyss.
-Ja. -Og deg selv, og din mor.
Glad i deg. Vi ses snart.
Ha det!
Glad i deg, Pam.
-Takk. -Glad i deg.
-Skru av. Jeg klarer ikke. -Greit.
Bare fortsett å vinke.
-Ha det! -Ha det.
En ting gjenstår. Men bare om dere liker det spektakulære.
Det beste ved Santiago er kanskje beliggenheten,
omgitt av Andesfjellene.
Bare en time fra sentrum.
Vår siste dag.
Vi vil samle alle våre nye venner.
-Hola! -Hei.
Hei, Phil.
Hvordan går det?
Vi var heldige som ble invitert til dette herlige stedet.
Det tilhører en venn av organisatoren Cata.
Hei!
Du mangler glass. Jeg ordner det.
-Ja. -Hvordan går det?
Hvem er barnet?
Vår datter Mia. Hun sover.
Jeg kjenner til det. Jeg liker også å sove.
-Står til? -Veldig bra.
Fin lue. Veldig søt.
Veldig søt.
-Du trenger dette, -Gracias. Salud.
-Takk for at du kom til Chile. -Takk.
Glad i dere. Jeg liker å være med dere.
Utsikten.
Aldri har jeg grillet i så spektakulære omgivelser.
Alle kokkene kommer.
De har fått en annen, Paolo, til å lage et festmåltid.
Et lett, vegetarisk måltid, hva?
Bare vent.
Jeg vet det.
Paolo!
-Greit, alle sammen. -Nydelig.
Typisk chilensk.
Filmer dere? Et festmåltid.
Galskap.
-Ja, hallo. Å, mer! -Det kommer mer.
Hallo, kanin.
Jøss!
Du burde komme oftere, så vi kan spise dette igjen.
-Ja? -Vi vil savne deg.
Jeg forstår hvorfor de liker meg. De spiser ikke slik daglig.
Ja.
Vi vil savne deg.
Enda mer.
Hallo, mer.
-Liker du avokado? -Ja.
Maten er enestående. Det er også omgivelsene.
Aller mest enestående er folkene.
Jeg føler meg heldig. Takk.
Jeg er så glad jeg fikk oppdage Chile.
Spesielt i en tid der Chile gjenoppdager seg selv.
Man merker håpet hvor enn man går.
Hos alle man møter.
Jeg blir så glad.
Kanskje alle kan lære av Chile.
Bra, Chile.
Skål!
Neste gang møtes vi hos meg.
Ok!
Spar plass til dessert.
Hva?
Tekst: Helge Haaland