EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Platser jag inte trodde jag skulle stå på.
Här är en.
Det här är Anderna.
Bra, eller hur? Har vi filmat?
Kan nån hämta mig nu? Hallå?
Hallå?
Jag fryser.
En glad och hungrig man
Reser över hav och land
Han försöker att förstå
Konsten med pasta, fläsk Kyckling och lamm
Han kör till dig
Han flyger till dig
Han sjunger för dig
Och dansar för dig
Han skrattar med dig
Och gråter för dig
Han ber bara om en sak i gengäld
Nån som matar, nån…
Kan nån Kan nån mata Phil?
Mata honom nu
Santiago, Chile.
Låter exotiskt, eller hur? Det var därför jag ville åka hit.
Jag hade inga förväntningar.
Jag vet inte så mycket om Chile.
Det finns inte så många chilenska restauranger där jag bor,
så jag kände inte ens till maten så bra.
Chile är långt och smalt,
ligger på västkusten i Sydamerika mellan Anderna
och Stilla havet.
Santiago är huvudstaden med 5,6 miljoner människor.
Och vilken tid för besök.
Chilenarna har gjort stora förändringar i sitt land.
Du ser det nästan överallt.
Mycket gatukonst.
En härlig blandning av gammalt och nytt.
Men även mycket av detta.
Vi ska på en sánguche-runda.
Behöver jag säga vad sánguche är?
Första stoppet, Antigua Fuente.
Hej!
Jag ska träffa underbara matskribenten Isidora Díaz.
Välkommen till Chile och min favoritplats i världen.
Då kan det bli min favoritplats i världen
för sánguche är en av mina favoriträtter.
Det är bäst.
Maten som förenar hela landet är mackan.
Nationalrätten, eller hur?
Ja, det är det. Alla älskar den.
Vi älskar den i USA, men här är det på en annan nivå.
Jag ser den.
Får jag problem?
Ditt liv förändras.
Jag kan behöva en till tallrik.
Nej. Det finns en var.
Va? Ska vi inte dela den?
Nej, det är en av reglerna inom chilensk mack-kultur.
Dela inte?
Dela inte.
Första mackan som kom, enorm.
Som en burgare. En blandning av fläsk och nöt.
Det är surkål på, nåt nytt för mig.
-Vänta nu. -Tack.
-Hur tar man upp den? -Det gör man inte.
-Vi äter den med bestick. -Gör ni?
-Ja. -Okej.
Det blir kladdigt, men du får ta det.
Det är Sydamerika.
Jag kladdar i Nordamerika också.
Wow. Titta där.
Så mycket sås och avokado och en massa annat.
Det ligger en burk majonnäs på dem.
Som du ser,
är majonnäs inget tillbehör i Chile, det är en ingrediens.
Ja.
-Ja, jag förstår det. -Eller hur?
Så gott.
Nu ska jag försöka
nåt väldigt amerikanskt, att ta upp den.
Visst. Men det är kladdigt.
Saker trillar ut.
Folk märker att du inte är härifrån.
Ingen skulle äta den med händerna. Förlåt.
-De tittar på mig som en främling. -Nej, som att du är modig.
-Modig? -Ja.
-Just det. -Ja.
Antigua Fuente ligger mitt i centrum,
vilket var utgångspunkten för de massiva protesterna mot olikhet
som skakade landet med början 2019.
Det här stället låg mitt i.
-Vi är i Santiagos centrum. -Ja.
Det var en stor demonstration här, tre miljoner.
Inte en revolution, men…
-Jag tycker det. -Jaså?
Ja. All ilska orsakad av ojämlikhet
exploderade på en sekund.
Och det hände i hela landet,
men huvudplatsen var här.
-Ändrades saker efter det? -Ja.
Vi är i processen av att skriva en ny grundlag.
-Ja. -Det är den första med könsjämställdhet.
Dessutom är vårt inhemska folk representerat.
-Det gör mig känslosam. -Jag förstår.
För mig är det ett annat land nu.
Jag hörde att nåt hände idag.
-Gay-äktenskap tillåts i Chile. -Ja, jag vet. Skål.
-Salud. -Så glad.
-Som det bör vara. -Ja.
-Vi ska till två ställen till. -Ja.
Jag kan inte bärga mig. Det är ett problem.
-Vilket kvarter är det här? -Meatpacking District.
Meatpacking District?
Jag ska packa på mig lite kött.
-Wow. -Ja.
Titta på badkaret fullt med fläsk.
Det är någons dröm, kanske min.
Det är här det händer grejer. Det grillas och ångas…
Samtidigt.
Så det blir knaprigt utanpå och mjukt inuti. Fantastiskt.
De borde ha dem i ångrum.
Wow.
-Är du Jaime? -Ja.
Jag gillar dig. Gillar hur du tänker.
Herregud. Vad…
Om du säger "herregud", vad ska jag då säga?
-Här är majonnäsen. -Ja?
-Så börjar man här. -Är det början?
Det här är fantastiskt.
Jag är ingen läkare, men stanna kanske efter fem matskedar.
Det här landet är kanske galet.
Ja, det är vi.
Jag säger inte att det inte smakar gott.
Jag ser bara efter er.
De har mycket avokado. Det är bra för hjärtat.
Ja, okej.
-Det balanserar. -Vi säger det.
Kom till pappa.
En sån här macka måste man skära genom lagren.
Jag kunde inte få med allt i en tugga.
-Nej. -För många saker.
-Galenskap. -Ja.
-En bra sort. -Ja.
-Wow! -Eller hur?
Härligt grillat fläsk.
Vet du, det här är en frukostmacka.
-Va? -Det öppnar klockan 06.00.
-Hur kan du leva? -Precis.
Ett av mina favoritkvarter i Santiago,
Barrio Lastarria,
där man hittar den fantastiska restaurangen Liguria.
Kolla in.
Det känns som att vi förflyttas till de vuxnas rum.
I vuxenrummet får man vuxendrycker.
-Skål. -Skål.
Väldigt kul.
-Hejsan. -Hej!
-Hur är det? Hej, Phil. -Hej.
Du måste äta nåt annars blir du full.
Det stämmer.
-Så fin. Titta. -Det är friterad fisk.
Jag behöver fisk.
Det här är churrasco marino med tomat, lök och koriander.
Ja. Och ditt favorittillbehör.
Det är inget tillbehör. Det är en ingrediens.
Våga kalla det det.
-Jag har ätit många mackor idag. -Vi har även ett helgon…
-Ja? -…för mackor.
-Har ni? -San Guchito.
Som "Saint Guchito".
-Kan vara mitt helgon. -Varje gång vi äter en macka…
-Ja. Vi tackar… -…tackar vi och ber till San Guchito.
Tack, San Guchito. Jag tar upp den. Wow.
Det är en rejäl fiskmacka.
Fantastiskt.
Det är nästan som en hemlig macka.
I Santiago, är Liguria enda stället du kan prova det på.
-Jaså? -Den är väldigt berömd. Den säljs mycket.
Kanske den bästa fiskmackan nånsin.
Jag åt en i Portland, Oregon.
Den var riktigt god. Den här är lika god, lite annorlunda.
Jag älskar den.
-Så gott. -Älskar den.
Increíble.
Skäl nog att åka hit.
"Vart ska du?" "Till Santiago." "Varför?" "Fiskmacka."
Men allt är inte bara mackor här.
Idag ska jag träffa Rodolfo Guzman, som driver Borago,
som rankas som en av de 50 bästa restaurangerna i världen.
Ja, den är här i Santiago. Jag ska dit.
Jag har läst allt om er. Vem är det?
Det är vårt "Lammis", som vi kallar honom.
Vi har en stor lammtradition i Patagonien.
Vi uppfann det här sättet att tillaga det i 14 timmar.
Wow.
Titta på manicken.
En bra apparat. Kanske använder den på Richard.
Så vacker.
-Ja. -Wow.
Vi sätter en panna undertill så att fettet droppar ner.
Ja.
Vi penslar skinnet med fettet.
Inga kryddor, ingenting. Inte ens salt.
Okej, du går in.
-Ja. -Okej.
Ja. Den är otroligt saftig.
Det är ett vilt djur.
-Ja? -Så vi lagar i 14 timmar.
För att bli av med viltsmaken.
Jösses.
Det är väldigt speciellt.
Bästa sättet att äta det.
Jag vill beskriva lammet för er. Hur det smakade.
Jag flyttar till Chile nu.
Det är galet.
-Ger du en bit till killen där? -Visst.
Wow!
Grillentusiaster
kan lära sig nåt här.
-Galet. -Eller hur?
Milda Matilda.
Milda lamm.
Vi går in, men inte till matsalen eller köket.
Det här är Rodolfos laboratorium, där han och hans team utvecklar menyn,
där mycket är baserat på ingredienserna från mapuchefolket,
Chiles inhemska befolkning.
Okej, välkomna till en utomjordingsobduktion.
Precis.
Vad? Är det här…
…hjärtat?
-Ja… -Vad händer?
Det är ett enormt sjögräs. Vi kallar det collofe eller cochayuyo.
Normalt sett har sjögräs inte rötter.
Men det här är en rot.
Ur den här grenen växer sjögräset,
vilket är fem meter långt.
Vi rostar det.
Så du kan…
…smaka det.
Wow!
Ja.
Det enda cellformiga sjögräset i världen.
-Cellform? -Konsistensen är därifrån.
Det smakar knappt sjögräs. Bara som ett gott tilltugg.
Väldigt speciellt.
Aldrig ätit nåt liknande.
Rodolfos team arbetar med folk som finkammar berg, öken och kust
för att hitta dessa ätbara skatter.
När vi öppnade restaurangen, visste vi inget om vårt land.
Minst 80 procent av oss har mapuche-blod,
så äkta chilensk mat måste ha regionala ingredienser.
-Ja. -Det är väldigt spännande för oss kockar.
Så man behöver vara historiker också, inte bara kock.
Ja, precis.
Nu börjar vi sakta att upptäcka dessa ingredienser och möjligheter.
-Jag ska visa nåt riktigt speciellt. -Wow.
Jag lärde mig det i ett mapuche-samhälle.
Vi kallar det stenväxter.
Det luktar och smakar som jordgubbar, men det är salt.
Prova.
Jag älskar det.
Fantastiskt. Där är jordgubbssmaken.
Precis.
Men ändå inte.
Ja!
-Jag vill visa detta. -Ja.
De kallas picocoros.
Du kan se dem. De lever.
-Ser du killen inuti? -Ja, som en mollusk.
Precis.
Ett väldigt delikat kött.
-Du ska få en tugga. -Wow.
Konsistensen är så elegant.
Som den bästa hummern i världen.
Ja.
Kom igen.
Det här kallar vi piure.
Urgammalt skaldjur.
Jag måste prata lite om piure.
Det ser ut som avliden korall.
Titta.
Han skär upp den och drar ut
vad som måste vara hjärtat.
-Va? -Titta här.
Titta på den här otroliga saken.
Och han ger mig en bit att titta på.
Du ser hur stor den är
och jag stoppade in hela i munnen.
Varför? För att jag är dum.
Det väcker en verkligen.
Vad jag inte förstod är att kockar bara använder en liten bit
som krydda till andra,
låt mig säga, bättre saker.
Du kan använda en pytteliten bit.
Väldigt smakrik.
Det är som en smäll i ansiktet.
-Som en smäll i ansiktet. -Ja.
Jag visste inte om jag skulle lägga mig ner, spy…
Wow.
…lägga mig ner och sen spy.
Den är ganska salt.
Ja.
Men den har även en slags sjöborrekvalitet
och nåt jag inte kan placera.
Fantastisk, eller hur?
Jag menar, det är bortom…
Det är bortom…
Det är nåt som du aldrig har haft i munnen förut.
Så är det.
Absolut.
Aldrig mer.
Men oavsett hur nya eller chockerande vissa av ingredienserna kan vara för mig,
kan Rodolfos vilt fantasifulla rätter omvända en. Titta här.
Okej. Vi har en stor tradition av crudo.
Rått kött.
-Ja. -Det här är vår version av crudo.
Vildklöver runt hela.
Och en vild frukt inuti.
Den heter michai, från Patagonien.
-Ja. -Du tar den så.
-Och äter med händerna. -Va?
Som en fin carpaccio och lite frukt.
-Inte alls sött. -Nej, inte alls.
Jag visste inte att klöver var så gott.
Det kommer en till.
-En till? -Ja.
Sen är det mariscal. Täckt med blomblad,
serverad i en pumpa som har fått dra i två månader.
-Är det här mögel? -Ja.
Normalt sett gillar jag inte rutten frukt.
Titta där.
Det smakar exakt som en god ost.
Ja.
Titta på den här glass-brûléen.
Ja, glass-brûlée
gjord av höghöjdsväxter från Atacama-öknen.
Du måste slå på den precis som med en crème brûlée.
Väldigt bittra växter.
Den är gjord av en av växterna
som du inte ser varje år eftersom det måste regna i Atacama-öknen.
Vi kallar glassen Årets ros.
-Årets ros? -Ja.
Min fru, Monica, älskar allt med smak av ros.
Stackars Monica.
Jag ska äta lunch på Ambrosia Bistro,
som drivs av kock Carolina Bazán och hennes partner Rosario Onetto.
Kul att träffas.
Detsamma.
Carolina vann utmärkelsen Bästa kvinnliga kock i Sydamerika, Rosario är sommelier.
Vi ska dricka Pét-Nat, Pétillant Naturel.
-Du är sommelier. -Ja.
-Och ansiktet utåt. -Ja.
Och du är därbak.
Nästan, i köket.
Ja. Ursprungliga Ambrosia utnämndes
till en av de 50 bästa i hela Latinamerika.
-Ja. -Ja.
Men nu har ni den här bistron, som jag antar är en vardaglig version.
Vi försökte bevara samma slags mat.
-Ja. -Men mer avslappnat.
Jag ville ha ett öppet kök.
Så du måste vara social.
Vi har inget socialt liv. Det är detta.
-Jag fattar. -Ärligt talat.
Om du vill träffa oss, kommer du hit.
-Det här är mitt sociala liv. -Okej.
-Skål för det. -Den var bra.
-Inget socialt liv. -Vi hjälps åt.
Vi börjar med lite skaldjur.
Jag känner till lite av det.
-Nej. -Jo.
Här kommer min fiende, piure.
Jag var lite förtegen,
för bara när jag tänker på det blir jag lite yr.
Det här är monstret. Det är piure.
-Jag vet. -Det är skaldjur.
Och de sa:
"Du åt det inte rätt. Du måste äta det så här."
Förhoppningsvis gillar du det mer nu.
Du lägger i lite bara.
-Ja. -Med andra saker.
Ja.
-Skål. -Skål.
Jag tycker det…
Japp. Jag känner igen…
-Piuren? -Ja, den är där.
Det är okej, men kanske behöver jag inte prova mer.
Jag äter inte enbart det om jag inte är bakfull.
Okej. Jag är här för att prova saker.
Ni har arbetat över hela världen, men ni ville tillbaka till Santiago.
När vi kom tillbaka,
tänkte vi att den kulinariska scenen bara var en början.
-Här var inte många restauranger. -Inte?
Nej, och nu
kommer många kockar tillbaka efter att ha studerat utomlands.
-Ja. -Tar med sig sina erfarenheter.
Det är spännande att påbörja nåt.
Om vi bodde i Frankrike skulle vi bara vara…
-Ännu en restaurang. -Ja.
-Men här kan ni sticka ut. -Ja.
Och visa vägen också.
Det innebär att
introducera turister för de starka smaker chilenarna älskar
men även att få lokalinvånare att äta nåt nytt, som min favorit,
vitlök i mjölkfri räkgazpacho.
Älskar det.
Tack.
Det kallas ajo blanco, vilket betyder vit vitlök,
men vi säljer det som "vit gazpacho".
Folk här är "allergiska" mot vitlök.
-Är de? -Nej…
-Min favorit. -De gillar det inte.
De tycker att det är starkt.
Är det svårt att få dem att prova?
Ja, du måste verkligen rekommendera det.
Rekommenderas.
Tack, Phil.
Riktigt gott. Alla kommer att gilla det.
Ja.
-Det är ett ja! -Ja!
Titta.
Det är nu man får värde för pengarna
om man sitter vid disken.
-Ja. -Nu får man showen.
-Vad är det för fisk? -Lisa.
Det är en…
Lisa är multe.
-Multe? -Älskar det.
Brynt smör med mandlar.
Det är mer franskinspirerat.
-Blomkål. Friterad blomkål. -Friterad?
Underbart.
Kom till pappa.
Jag vill att du tar först
för jag rör till det om jag tar.
-Vi kan dela. -Det är ett gammalt knep.
"Ta så mycket du vill." "Inte mer?" "Resten till mig."
Wow.
Fenomenalt.
Du har allt från rå sashimi ovanpå,
till tillagad längst ner. Allt i en tugga.
Hon är perfektionist.
Jag förstår.
Ett väldigt speciellt ställe, det var kul att träffa er.
-Det var… -Utmärkt.
-Kul att träffa dig med.
Alla andra också.
Nej, inte dem.
Nåt av det bästa med Santiago är dess konst och kulturscen.
Det finns många museer och teatrar.
Den här teatern är 165 år.
Jag verkar bli bortsvept från scenen,
så jag går bort till Museo Bellas Artes.
Det är Latinamerikas första konstmuseum.
Idag ska vi köra ungefär en och en halv timme till Chiles kust
till en magisk liten stad som heter Valparaiso.
Det är så vackert med de små, slingrande gatorna,
färgglad arkitektur och titta på utsikten!
Jag ska träffa matfotografen och producenten Natalia Elis.
Det blir lunch på ett favoritställe.
Maria Maria!
Ja, Maria Maria.
-Okej. -Det nya stället här.
Ser ut som ett bra bord.
-Tack. -Tack ska du ha!
Titta på vovven!
Vilken skönhet. Hälften hund, hälften lejon.
Han vill äta mig.
Natalia är inte härifrån,
men man kan kalla henne ett Valparaiso-fan.
Valparaiso är en magisk stad.
Jag älskar det.
Det har en bohemisk…
-Ja, känsla. -Ja.
Vacker gatukonst var man än tittar.
Det är hypnotiskt.
Hejsan!
Det här är äggplanta och hemlagad croissant.
Jaså? Med händerna?
Får man ta med händerna? På vårt sánguche-ställe igår, sa de
att man såg ut som en amerikan om man åt med händerna.
Färsk och utsökt
och äggplantan är så god och det är nån ost i den.
Och en burk majonnäs.
Den är väldigt god.
Jag älskar den, min favoritmacka.
Och det är ett bageri, så de gör allt?
Var försiktig!
Det är nedförsbacke med kullersten. Han kan dö.
Det är så gott. Men det räcker nog med mackor nu.
Dessutom är Maria Maria känt för sina efterrätter.
Det här är chokladkakor med salt kola och jordnötter.
Det kallas en alf…
Alfajor.
Japp.
Det här är berline med manjar och dulce de leche-kräm.
-Är de likadana? -Ja.
-Så ni inte bråkar.
Jag hade bråkat och förlorat.
Självklart.
Vilka kakor.
Som Oreos gjorda av änglar.
Ljudet. Händer det utanför mitt huvud?
Jag kan äta en låda.
-Varsågod. -Wow.
Nu ska vi få ner den här dulce de leche-munken.
Oj, vad tung den är!
Nej, sluta.
Ett och ett halvt kilo.
Den tyngsta munken jag nånsin har lyft.
-Har du sett Scarface? -Ja.
Säg hej till min lilla vän.
Är den god?
Väldigt god.
Livet är härligt.
Jag behöver snart nya byxor.
Ska jag visa en bild på min hund?
Det var reaktionen.
Ett gott råd, planera för mer än en dag i Valparaiso,
det är redan dags för mig att åka tillbaka till Santiago.
När jag kommer till en ny plats vill jag få en överblick.
Som tur är för mig,
råkar Sydamerikas högsta byggnad vara i Santiago.
Det här är Gran Torre Santiago
och vi ska åka upp till toppen av Sky Costanera.
Fin utsikt.
Idag ska jag besöka nåt som kallas ollas comunes
eller allmänt kök.
Ett slags soppkök skapat inom samhällen här,
där grannar ger mat till grannar.
Hola.
Hej, Phil!
-Hej, hur är det? -Fernanda.
Hej, Fernanda.
Hej, jag är Isidora.
-Hej. -Fernandas syster.
-Hej. -Vi är systrar.
-Vad trevligt. -Ja.
Isidora och Fernanda driver stiftelsen Por Todas,
vilken stödjer ett nätverk av allmänna kök i Santiago.
Alvaro Romero är en prisbelönad kock
som konsulterar med liknande organisationer i staden.
Por Todas står för alla kvinnor,
och vi arbetar med dessa kvinnor
som är ledare i soppköken.
Ollas comunes här i Chile.
För att utveckla samhällsprojekt. Men de är stjärnorna.
-Ja! -Inte vi.
De är stjärnorna.
Under pandemin kunde de ge mat till 400 människor.
På en dag?
-En dag. -Wow.
Får vi se stjärnorna?
Här är Gloria, ordförande i det här samhällscentret.
Här är den andra. Natalia.
Hej, Natalia.
-Jag gillar att träffa hjältarna. -Ja. Och Violeta. Skådespelerskan.
När du vill ha kul,
-är Violeta personen. -Violeta!
Ja!
Idag lagar de en gryta åt sina grannar.
Tar folk med sina egna lådor?
-Som Tupperware. -Ja.
Om Tupperware-folket tittar, kan de skicka fler lådor till er.
Självklart!
Tupperware, vi behöver er!
Vi förväntar oss att fler ska komma. Du kan…
-Bra. -Ja.
-Hola! -Hola!
Señor, till dig. Den här också.
Muchas gracias.
Hälsningar till alla i tv-landet!
Ciao!
Jag gillar vad du gillar.
Oreo, väldigt typiskt, väldigt chilenskt.
Världens bästa kaka. Är det din första Oreo?
Goda, eller hur?
Men vad heter det här?
De kallas palomitos.
Palomitos.
Vad gillar du mest, palomitos eller Oreos?
Oreos.
Nu är du amerikan.
-Är du Nelson? -Sí.
Nelson!
-Un momento. -Gracias.
Tycker du om Oreo?
Palomito?
-Gracias. -Okej.
-Ciao, Nelson. -Ciao, Nelson.
När jag kommer in och ser allas vackra ansikten
och allas anda, känns det bra.
Är det din dotter? Kan vi ta en bild?
Självklart.
Idén har expanderat till 70 ställen runtom i Santiago.
Det är fantastiskt vad Isidora och Fernanda gör nu,
för det är inte bara mat.
De har ett teknikhörn, de kan utbilda människorna.
-Härligt. -Det är en dröm de hade.
Det är inte vårt projekt, det är deras.
Vad trevligt att Amy Adams kunde komma hit och göra det.
Om ni vill donera till Por Todas, gå till den här länken.
Förresten, du kan träna bort allt gott du åt utanför.
Kan du?
Vi tävlar, okej?
Min nya vän Alvaro Romero tar mig på lunch med två vänner,
kock Gabriel Layera och Benjamin Nast.
Jag åt lunch på Benjamins gastropub, Demencia,
tidigare i veckan, med hans kollega Consuelo.
Det här är chilenska ostron. Från Chonchi.
Wow!
Men för middag var vi på Gabriels restaurang. La Calma.
Som "lugnet före stormen".
-Skål. -Skål! Salud!
-Salud. -Salud.
Jag älskar att vara med er. Tack.
-Tack för att du kom. -Som ett konsortium med kockar.
Killarna är kompisar. De är goda vänner.
De har så mycket kul ihop.
De dricker många Pisco Sours, säger de,
och idag blir inte annorlunda.
Titta!
Alvaro och Benjamin insisterar på att du inte kan förstå chilensk mat
förrän du har ätit här.
Den här killen representerar Chile.
Det är bäst här.
De lagar varje mussla, varje produkt från havet.
Älskar dig.
-Du vet… -Jag vet.
Igår kväll bråkade vi…
Nej, jag bråkar inte.
Jag är Dalai Lama här.
Ibland bråkar vi.
-Som alla familjer. -Vi har olika personligheter.
Men vi älskar varandra mycket. Därför är vi här.
-De här… -Jag ska förklara.
Musslor, ostron…
-Den här vet jag inte. -Det är sjösnigel.
-Sjösnigel. -Vi har 30 varianter av sjösnigel.
Självklart.
Vacker, snurran här.
Precis.
Kom igen.
-Kom igen. -En utmaning.
-Inte för mig, jag är proffs. -Du är proffs.
Du är perfekt.
Mitt i prick.
Bara lite majonnäs så blir det bra.
-Allihop. -Skål.
Skål.
Det är första gången jag skålar med en snigel.
Ja.
Det här är havsöra. Vi kallar det loco.
"Galen." Ja.
Folk blir riktigt galna, det är säsong för locos
och alla är loco.
-Ska vi? -Ja.
-Doppar man? -Doppa eller prova rå eller med lime.
-Lime. -Det är jättemjukt.
-Fantastiskt. -Jättegott.
-Det är galet. -Galet.
Det är loco.
-Det är loco. -Loco!
Ja.
När vi får det i USA,
havsöra,
har det en konsistens som ett gummiband.
Tror ni att de vi får är dåligt tillagade?
Eller är det den sorten?
Olika tillagningssätt.
Om matlagningen gick fel
kan du inte äta det alls.
Kan du inte rädda det?
Nej.
Det kan inte räddas.
Kocken har den makten.
Kocken har makten att göra det till ditt livs bästa stund
eller kanske den värsta.
Kanske de värsta dagarna.
Precis.
-Ett par. Ja, mer än en. -Också.
-Hejsan. -Hej.
Vad har du där?
Det här är piure.
-Vänta, min fiende? -Ja.
Det börjar kännas som ett straff.
Jag ska prova att vara din vän.
-Okej. -Fokusera.
-Förbered dig så här. -Okej.
"Förbered" den. Vi kallar det mariscal.
En slags ceviche. Citronsaft, musselsaft,
olivolja, lök.
-Du kommer att ändra dig. -Var inte rädd.
Okej. Det känns som rehabilitering.
Lycka till.
Explosion.
-Massa citron, vitlök och lök… -Det är en sallad.
Piure är väldigt starkt. Du måste ha starka saker till.
En smäll i ansiktet.
Jag vill smälla till nån.
Var är Richard?
Vilken blandning av havsvarelser.
Några av de bästa på jorden och vissa du aldrig sett.
Men om du gillar sjöborre…
-Wow! -Titta på storleken.
Gott folk!
Inte bara väldigt goda, väldigt stora.
-Välkommen till Chile. -Ja!
-Så vackert. -Största jag sett. Verkligen.
Smaken och konsistensen…
Galen lyx.
Himlen.
Google. Ring Pam Adlon.
Hallå, det är farbror Phil!
Mazel tov. Hej.
-Farbror Phil! -Hej, raring. Hur är det?
-Bra, och du? -Se så fin du är.
Vem mer är där?
Titta, det är farbror Phil!
-Hej! -Det är Lizzy och Jack.
Och det här är Luke, Rockys pojkvän.
-Vi älskar honom. -Välkommen.
-Det här är Kathy. -Hej, Kathy.
Vet ni vad hon har med sig?
Vi har det här.
Ja, det gillar alla. Fint för dem.
Vänta, är vi live?
Vi är live. Du är med. Du är i hela världen, på Netflix.
Herregud. Jag är på tv.
Med Phil Rosenthal.
Jag är så glad att se dig.
Härligt att se dig.
Så stolt över dig. Du är klar med säsong fem av Better Things,
favoritprogrammet.
Tack. Somebody Feed Phil är mitt favoritprogram.
Se hur vi gör. Det är så nöjesbranschen funkar.
Vi blev klara för en månad sen i Storbritannien
och jag gör efterarbetet nu, vi har härligt innehåll.
Jag med! Vilken bra övergång!
Har du ätit chilensk empanada nån gång?
Herregud.
-Det är skinka och ost. -Gud.
Ge mig en burgare.
Empanadas Paola möt Los Angeles Apple Pan.
Hickory med ost, raring!
Ta en sensuell tugga.
-Gör det sexigt. -Redo?
Tillräckligt sexigt?
Ring upp Monica åt mig.
Säg att jag förstår.
Hur hände det här?
Hur?
Vi har kommit till delen då vi ber lysande, roliga människor
att dra ett skämt för Max.
Oj.
-Okej, jag är kass på att dra skämt. -Nej då.
Förlåt mig för att jag förstör det.
-Vilken uppbyggnad. -Då så.
-Ja. -Jag gillar uppbyggnad.
Det vet du.
Gamle mr Rosenthal ligger på sin dödsbädd
och är på väg att gå över
och helt plötsligt känner han en lukt.
Han vänder sig mot dörren till sitt rum
och hans sonson går förbi.
Han säger: "Tatala, kom."
"Vad är det för härlig doft? Är det din mammas bringa?"
"Jag vet inte ens…" Han säger: "Hämta en tallrik till mig.
Jag har inte långt kvar."
Hans sonson springer ner. Ett par minuter senare
springer han upp igen utan nåt med sig. Ingen tallrik.
Hans farfar säger: "Tatala, var är min tallrik? Var är min bringa?"
Hans sonson säger: "Mamma säger att den är till efter begravningen."
Ja! Utmärkt skämt.
Utmärkt skämt.
-Det här är min andra favorit. -Kör.
Kyparen kommer till ett bord med judiska mammor och han säger:
"Tittar bara till er, damer. Är allt… är nåt bra?"
Fan.
Helvete!
-Jag kan inte dra skämt. -Du var väldigt bra.
Inte min grej.
Nej, du klarar dig ändå.
Jag zabblar hellre med dig.
Zabblar, hon vet. Den här familjen.
-Jag lärde mig av dig. -Jag vet.
Pussa dina döttrar och vänner från mig.
-Ja. -Pussa dig själv och din mamma.
Älskar dig, vi ses snart.
Okej, hejdå!
Vi älskar dig, Pam.
-Tack. -Älskar dig.
-Ni får stänga av. Jag kan inte. -Okej.
Fortsätt vinka bara.
-Hejdå! -Hejdå.
Ni ska få se en sak till, men bara om ni gillar spektakulärt.
Kanske det bästa med Santiago är läget,
omgivet av Anderna.
Det är bara en timme från centrum.
Det är vår sista dag.
Vi har en återträff med alla vänner vi fått.
-Hola! -Hej!
Hej!
Hur är det? Hej!
Vi hade turen att bli inbjudna till detta vackra ställe.
Det tillhör en vän till vår fixare, Cata.
Hej!
Du har inget glas, du ska få ett.
-Ja. -Hur är det, Phil?
Vem är det här? Ett barn.
Det är vår dotter Mia. Hon sover…
Jag vet hur det är. Jag gillar också att sova.
-Hur är det? -Mycket bra.
Jag gillar din mössa, så gullig.
Ja, jättesöt.
-Du behöver det här. Skål. -Gracias. Salud.
Tack för att du kom till Chile.
Välsigne dig. Tack.
Älskar er. Älskar att vara med alla.
Utsikten.
Jag har aldrig varit på ett så spektakulärt ställe för en grillning.
Idag samlas alla kockar
och en annan kock, Paolo, ska laga en festmåltid.
Det är en väldigt lätt vegetarisk måltid, eller hur?
Vänta bara.
-Jag vet. -Paolo!
Paolo!
-Okej, allihop. -Ja. Vackert. Wow.
En väldigt chilensk måltid.
Ser ni? En festmåltid.
Det är galet.
-Ja, hallå! Mer! -Det finns mer.
Hej, kanin.
Wow!
Du borde komma hit oftare, så vi kan äta sån här middag igen.
-Ja? -Vi kommer sakna dig.
Nu vet jag varför de gillar mig. För att de inte äter så varje dag.
Ja.
Vi kommer att sakna dig.
Ännu mer.
Hallå, mer.
-Gillar du avokadon? -Ja.
Maten är exceptionell. Hela platsen.
Och framför allt människorna.
Jag känner mig tursam. Tack.
Jag är glad som fick upptäcka Chile,
särskilt under den här viktiga tiden när Chile återupptäcker sig själv.
För du känner upprymdheten av hopp vart du än går,
hos alla du möter.
Det gör mig så glad.
Vi kanske alla kan lära oss nåt av Chile.
Bra gjort, Chile.
-Skål. -Skål.
Nästa gång hemma hos mig.
Okej!
Lämna plats för efterrätt.
Va?!
Undertexter: Jonna Persson