-Alt i orden? -Ja.
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Okay? Jeg vil sikre mig… Jeg vil sikre mig, at jeg filmer.
Okay, Philip. Lad os gøre det.
-Vi tjekker mikrofonen. -Hvad skete der der?
Hej.
Seriøst? Hej.
Hallo. En, to, tre, fire.
-Klar. -vi gør det.
Filmer vi?
-Kamera kører. -Kom så.
-Hallo. -Er det Rosenthal-hjemmet?
Har jeg det rette nummer?
-Åh! Mazel tov! -Hej.
-Billedet fryser. -Hej.
-Gør det? -Ja.
Nej.
Jo, det gør. Han kan ikke tale.
Jeg kan tale. Kan I høre mig?
Lyden passer ikke til billedet.
Passer den ikke?
Nej.
Vent lidt. Jeg ringer igen. Okay?
-Hvad? -Vent lidt. Det er okay.
Hej! Vent. Kan vi høre dig?
Kan I høre mig?
Hvad laver du, Philip?
Jeg tørrer jer. De sagde, I så beskidte ud.
Han siger skærmen, men det er jer.
Jeg kan ikke høre dig.
-Hej. -Hej.
Hej.
Mor, din lyd er for høj. Man kan høre…
Vent. Nej, den anden.
Max, du gør altid det.
Fortæl os om Thailand.
Bangkok er en stor, vild by med en masse trafik
og larm og… Er du okay?
Ja, bare fortsæt.
Du ved godt, vi filmer, ikke?
Vent lidt.
Nej, det er den…
Vent.
Vi har styr på det.
Ikke sandt?
En glad og sulten mand
Rejser over hav og land
Han prøver at forstå
Kunsten med pasta, svinekød, kylling og lammekød
Han kører til dig
Han flyver til dig
Han synger for dig
Og danser for dig
Han griner med dig
Og græder for dig
-Han beder kun om én ting tik gengæld. -Kan nogen…
Kan nogen…
Kan nogen give Phil mad?
Giv ham mad nu
Klar? Lad os gøre det.
Hej.
Hvordan går det?
Godt. Hvad med jer?
Okay, folkens. Jeg ved, hvorfor I ser serien.
For at se dem. De sande stjerner i Somebody Feed Phil.
Vi laver en særlig episode om Helen og Max.
Det hørte jeg. Det glæder mig.
Nyder du Israel denne gang?
Jeg elsker det denne gang.
Kan I høre, hvad der sker? Lyt.
Fugle?
Lyt.
-Jeg hører intet. -Jo.
-Hvad hører du? -Fugle.
Hvilke fugle har I ved jeres hus?
Det kan være udefra.
Det er udefra.
Det er en gondoliere, der synger.
Går der én på gaden og synger?
Gondoliere.
Gaderne er vand…
-Du har ret. Okay. -…for jeg er i Venedig.
Har du hørt om gadevandreren i Venedig?
Nej.
Hun druknede.
Så…
Ved I, hvorfor I er så sjove?
Vi gør det,
fordi de var de mest elskede og i mine øjne den bedste del af serien.
Folk hørte på mit pladder for at nå til dem.
Jeg elskede at se dig danse tango. Det var min favorit.
Det var det mest skræmmende, jeg har gjort i serien.
Du så godt ud.
Ja, men du dansede lidt klodset.
Nej, han gjorde ikke.
Hold dig til det, du er god til. Du kan snakke.
Glem dansen.
Nej, glem den ikke. Du gjorde det godt. Jeg er ikke enig med ham.
Okay. For hun danser ikke godt.
-Men… -Har du det godt der?
Ikke længere.
Modsætninger mødes.
Jeg elskede at se, hvordan de var meget forskellige,
men der var…
Helen grinede altid ad det hele.
Vi kommunikerer. Det er 50-50.
Hun taler, jeg lytter.
Ja, nemlig.
Tro ikke på ham. Han lytter ikke.
Jeg vidste ikke, om de prøvede at være sjove,
eller om de bare altid var hysteriske.
Både og.
Min mor prøvede ikke,
og min far prøvede med held,
og af og til kiksede det, uden at han indså det.
Ja.
Alle de ting.
Far, kan du tænde lamperne over din seng?
De vil have tændt lamperne bag dig.
Far er i sine egne rammer.
Her er han. Se…
Det er…
Hvad er sjovt?
Den svingede rundt.
Han svinger den tilbage. Godt.
Også den anden?
Ja, så er der ligevægt.
Her er grunden til, at jeg ville gøre det her,
for nu kan jeg omsider spørge Richard. Hvorfor dræbte du vores forældre?
Min far blev født som Max Horst Rosenthal
i 1926 i Berlin i Tyskland,
og vores mor, Helen Ruth Auerbach,
blev født i Hamborg i Tyskland i 1933.
Min far og hans familie var der, da Kristallnacht fandt sted.
Krystalnatten,
hvor nazisterne gik gennem gaderne og smadrede jødiske firmaer
og tævede alle dem, de kunne finde.
De gemte sig i deres lejlighed.
Det er et mirakel, at de formåede at flygte fra Tyskland lige efter det.
Min mor var ikke så heldig.
Hun og moren blev fanget af nazisterne
og sendt til en koncentrationslejr i Frankrig.
De blev adskilt fra min mors far,
Philip Auerbach, hvis navn jeg fik.
Efter krigen overlevede de selvsagt. De skrev til Philip Auerbach og sagde:
"Lad os rejse til Amerika. Vi har slægtninge i Amerika."
Og Philip Auerbach sagde, at han havde arbejde at udføre i Tyskland
og ikke ville rejse.
Han startede et såkaldt restitutionsprogram,
der betaler jøder en månedlig check,
hvis deres firmaer blev stjålet af nazisterne. Det kører stadig.
Min mor voksede op uden sin far.
Martha og hendes lille datter, Helen,
tog en båd til Amerika,
og båden fik ikke adgang,
så de tog til Cuba.
Da de omsider nåede til New York,
i Washington Heights,
hvor mange tyske jøder bosatte sig…
Så mange tyske jøder bosatte sig i Washington Heights,
at de kaldte det Frankfurt on the Hudson.
Min far var 13, da han emigrerede,
og han kunne ikke tale engelsk,
og hans Bar Mitzvah nærmede sig.
Så han skulle ikke kun lære sin haftarah-del,
men også engelsk.
Okay, tag fra. Hvem vil have en bagel?
Du var der måske. Hvornår mødte Max og Helen hinanden?
Der var en natklub i New Jersey.
Kan du huske den?
-Noget med "Riviera". -Han fortalte vittigheder.
Han var standupkomiker
Som amatør, men han fortalte vittigheder.
Jeg sagde, han skulle være i Catskills.
-Han skulle have været én. -For han havde en særlig humor.
-Han var god. -Ikke en selskabelig, udadvendt humor.
Det var en meget subtil humor.
-Han fik hende til at grine. -Altid.
I et skænderi fik han hende til at grine.
Vi enten råbte eller lo.
Det er rigtigt.
Kan I høre mig?
Det var for højt.
Okay.
Nej, ikke for højt.
Okay. Hvordan er det nu?
Far, har du din ting?
-Nej. -Han tager det aldrig på.
Skal vi ikke gøre det? Så skal I ikke skrue højt op.
Tag høreapparatet på.
-Tag det på! -Det tager for lang tid.
Okay. Så hører du mig ikke.
Okay.
Frem for at sætte et høreapparat i
siger du bare "hvad" ofte.
-Hold nu op. -Hvad der galt med den?
Her er vi med de fire personer, som mine forældre elskede mere end mig.
Først det værste, der skete for mig, da jeg var fem: Richard.
Varm kakao? Du bliver forkælet.
Ja, jeg er meget forkælet.
Giver du ikke Richard lidt?
Skal jeg give Richard lidt? Hvorfor må jeg ikke nyde noget lidt?
Hvorfor give ham noget?
Spis det og giv ham resten.
Okay.
Kom her, Richard.
-Her er han. -Hej.
Jeres favorit.
Det er nok!
Nej, bare tag lidt mere.
Da de kom hjem med Richard, slukkede mit lys på Jorden.
Der er mange hjemmevideoer,
hvor du prøver at kvæle mig.
Det er okay.
Men vi havde en ret god barndom trods det.
Min første gang med dine forældre var, da jeg var 13.
-Det husker jeg ikke. -Du var lille.
Boede du hos os i lejligheden?
I New York? I Bronx?
Ja. Din mor tog imod mig, da jeg var en akavet,
ulykkelig 13-årig.
Hun så mit behov for en ven.
Hun elskede dig med det samme.
Og den anden ting er nok,
uden at tage noget fra dig,
at hun hadede at have sønner.
Ja.
Var den næste person, de mødte, Monica?
-Ja? -Ja
Som de straks tog ind som en datter.
Og så Karen, som de straks tog ind som en datter.
Nu havde de to døtre, som de meget bedre kunne lide
end Richard og mig.
Og så den femte Beatle,
Isabellita, som jeg ved, de også tog ind som en datter.
Isabellita begyndte at pleje min mor,
og så blev du og plejede far.
-Ja. -De elskede dig begge højt.
Meget højt.
Jeg er ikke over det.
Jeg lever med minder om dem.
Ja. Hver dag.
Ja, det gør vi også.
De tog sig af os,
selv om vi var rædsomme børn.
De var meget søde,
og de støttede os i det, vi ville.
Værdierne var kunst og kultur og uddannelse og venlighed.
Og det kommer ikke fra ingenting,
men at komme fra der, hvor de kom fra,
og det had, de oplevede…
At de blev sådan,
er noget, jeg altid vil være taknemmelig for.
Og action!
Her er de.
Mit job var at skabe en familie.
Her er manden, der styrer serien, Phil Rosenthal!
Mine forældre havde stor indflydelse på mig i alle aspekter af mit liv.
Så meget, at da det blev tid til at skrive forældre ind i min tv-serie,
så gæt, hvem de var lidt baseret på?
Situationerne var fair beskrevet,
men det var nogle af rollefigurerne ikke.
De var med andre ord overdrevet.
Tror du, vi er invalide?
Må vi ikke gå ud for at få frugt?
-De er sjove. -Ja.
Og vi så det første gang i filmen, hvor vi fejlagtigt ringede til dem fra Rusland.
Exporting Raymond.
De var tilfældigvis oppe.
Det var rent held, at de var vågne
og kunne besvare Skype-opkaldet.
Hallo?
Hallo. Kan du se os?
-Her er vi. Okay. -Hej!
Okay.
Det er Vladimir og Lyudmila.
Det er Max og Helen.
-Max og Helen. -Hej.
Den teknologi er fantastisk.
Så trykker min far på den forkerte knap, og de tror ikke, vi kan se dem.
Jeg vidste det. Max, jeg sagde…
Hov, hov!
-Er I okay? -Jeg sagde, du ikke skulle røre noget.
Derfor har vi en serie.
Det er derfor, jeg kan være her med jer i Moskva.
-På grund af det her. -Det er typisk i vores familie.
-Når du ser min mor bruge Skype… -En pande.
Det spillet som Tootsie.
-Stor latter. -Enorm latter.
Det er meget interessant.
-Det har altid interesseret… -Du skal ikke så tæt på, mor.
…russisk litteratur.
Opera. Kan I lide opera?
De kommer aldrig af med hende.
Det er nu hele natten.
…på et tidspunkt, hvor det var fint.
Er I interesseret i, hvordan det går for mig?
De knyttede bånd med det samme. Det glemte jeg aldrig,
så da vi skulle have vores rejseserie,
tænkte jeg: "Det er nutidens svar på et postkort
at ringe til forældrene, ikke?"
"Vise dem, hvor du er, og fortælle om stedet."
Og jeg kommer fra sitcom-verden.
Tilbagevendende figurer. Og sjove. Du vil have sjove folk.
Vi kunne ikke bede om sjovere… Naturligt sjove personer.
Rich sagde: "Vi filmer forældrene."
Han sagde altid bagefter:
"Det lykkes altid."
Det lykkes altid.
Altid sjove.
Hvad gør I på din fødselsdag?
-Vi tager ud til Maribelle. -Ja.
Hvor vi var på bryllupsdagen?
Ja, det er over 60 år nu.
-Ja. -Hvad er?
Vores bryllupsdag.
Åh. Tja…
Perfekt.
Lad mig vise dig vejret udenfor.
Vent lidt.
Max, vil du…
Hvad laver du?
Kan du se?
Ja.
-Fantastisk. -Meget diset.
Det er en god udsigt, alle får.
Tak.
Det skal være i billedet fra nu af, når vi ringer.
Hvad?
I stedet for jer ser vi det.
Er det ikke bedre?
Jeg vil vise jer, hvad jeg spiser.
Hvad er det?
-Åh, sardiner. -Sardiner.
I frygter jo, jeg ikke spiser nok.
Ikke?
Jo, det bekymrer mig meget.
Jeg ser på al den mad.
Hvad ville jeres mor have sagt?
Jeg ved det.
For meget!
For meget. Nummer et. Vi kan ikke nyde det. Der er for meget.
Og vi går ikke ud i denne uge.
Vi får en masse tilovers.
Mor, ved du, hvad du ville kunne lide? Frugten.
Måske verdens bedste frugt. Her er noget, du aldrig har set.
Har du set den?
Ja.
Så sig, hvad det er, mor.
Det er en frugt, du åbner.
Du er genial.
Jeg husker den sommer, hvor jeg boede hos dem og arbejdede i Medi-Mart,
og jeg skulle sy min uniform,
og din far så min sømmeteknik, og han kunne ikke lide den,
så han tog over.
-Men han gjorde mig bedre. -Han var skrædder.
Ja, han var skrædder.
Og den reneste, mest nydelige person, jeg har mødt.
-Vi har ikke det minde, men… -Jo.
Det er sjovt.
-Jeres kælder. Den del med kedlen… -Han holdt den meget…
-Det var det reneste rum i huset. -Ved du hvorfor?
-Hvorfor? -Ingen kom der.
Ingen… Der var intet…
-Han havde en håndværkerting. -Ja.
Ingen kunne det. Vi gjorde intet.
-Det blev aldrig beskidt. -Det blev aldrig brugt.
Ligesom mors gryder og pander.
Hold op.
Din mor var en god kok.
Drop underholdningen. Det er min del.
-Hun var en god kok. -Det er sødt.
Det her, Helen, er omsider din forløsning.
Jeg har altid elsket min svigermors mad.
Tak, Monica.
Da jeg fik den unævnelige del af en ko i en taco i går,
sagde jeg: "Jeg savner min mors mad."
Skam dig.
De klagede altid over hendes mad. Elskede vi ikke hendes mad?
-Jo. -Hendes supper. Alt er godt.
Men de klagede altid og kaldte det rædsomt.
Jeg laver grin med mors mad. Har altid gjort det.
Det kom med i Raymond. Det er underholdningen.
Hun laver noget rigtig godt.
Hendes matzobolle-suppe.
Jeg gør det.
Max, jeg er kokken. Du havde intet med den at gøre.
-Ja, du lavede den selv, ikke? -Jo.
Du lavede suppen og matzobollerne.
Ja. Uden hjælp.
Hvis opskrift er det?
Min.
Er den ikke tilpasset fra din mor?
-Nej. -Nej?
-Nej. -Det er ikke
noget godt, der går gennem generationerne?
-Nej. -Jo, bare sig det.
Gør det nogen forskel? Det lyder bedre.
Jeg har altid ment, at det er din bedste ret.
Det er det.
Synes du?
Du har ingen konkurrence.
Lad mig smage.
Ja.
-Hvad betyder "ja"? -Jeg kan lide den.
-Den er rigtig god. Men… -Men hvad?
Jeg er nok partisk og vil have en anden vurdering. Vent.
Hvad nu?
-Hej. -Hej.
-Alt vel? -Ja.
-Hvem er det? -Kom med mig.
Det er min ven Dan.
-Hej. -Han kan lide suppe.
Godt at møde jer.
Det er Daniel Boulud, en af verdens bedste kokke.
Matzobolle-suppe. Min favorit.
Godt.
Han smager Helen Rosenthals matzobolle-suppe.
-Ved du, hvem det er, mor? -Hvad?
Du ved, vi har Épicerie Boulud i nærheden, ikke?
-Jo. -Og Boulud Sud?
-Ja. -Og restauranten Daniel?
-Ja. -Det er Daniel Boulud.
Daniel Boulud. Godt at møde dig.
Jeg har lavet matzobolle-suppe. Jeg voksede ikke op med den, men…
Ja?
Jeg elsker den. Du godeste. Den er rigtig god.
-Wow, mor! -Se selv.
-Er der urter i? -Ja.
Persille. Eller var det dild? Hvad var det?
Persille. For det meste.
Men også dild?
Ja, en masse dild.
Jeg har dildolie.
-Åh! Den vil hun have. -Tak.
Det er olivenolie med dild.
Hæld lidt på suppen og se.
Den flyder ovenpå.
Væskedild?
Væskedild. Vil du have?
-Nej, tak. -Prøv den. Den er fantastisk.
-Du vil kunne lide den. -Tak.
Daniel Boulud giver dig noget, og så siger du nej?
-Den er god. -God, ikke?
Da jeg første gang besøgte hjemmet, lavede Helen mad,
og jeg glemmer det aldrig.
Hun kom over med noget til bordet,
og en ske faldt ned, og Max sagde: "Hov!"
Det kunne høres overalt, fordi en ske faldt ned.
Og de begyndte at grine.
Og hun stod der og var meget vred. Det var mit første besøg.
Og jeg husker hende sige: "Hjælp mig, Max!"
-Og de… Jeg var vred. -Grinede stadig.
Jeg rejste mig op og hjalp hende. Der knyttede vi bånd.
Et par måneder senere
trak hun mig til siden og sagde:
"Jeg ved, Philip kan være meget vanskelig."
"Du skal vide,
at hvis der sker noget med jer,
så er du og jeg stadig venner."
Min mor. "Jeg har lige mødt hende, men jeg er Team Monica."
Hun ville have døtre.
Og da hun fandt én, var det: "Farvel, Philip."
Er jeg så let at glemme?
Det er en officiel Netflix-reklame for serien.
-Okay. Hvilken kanal? -Du ved ikke, hvad du skal.
Det er 100 procent ægte.
Hvad leder vi efter?
Hans serie.
Den er ikke startet endnu, vel?
Prøv "Phil".
P.
H.
Jeg kan godt stave.
Kender I seriens navn?
Ja.
Hvad hedder den?
Who's Feeding Phil?
Lad mig prøve.
Hvad hedder serien?
Isabellita gav Max den største glæde, og det var et dusin æg.
Om dagen!
Et dusin æg for 75 cent.
Den bedste pris, han hørte.
Isabellita formåede at finde de billigste æg…
-Ja. -…og intet gjorde Max gladere.
Og han ringede altid til mig:
"Isabellita, glem ikke at købe æg."
Min far havde en meget enkel smag.
Jeg tror, at han hver dag havde et spørgsmål:
"Er mine æg luftige?"
Det drev min mor til vanvid, for hun kunne lave dem luftige.
Det er sjovt, for hver morgen spurgte han mig:
"Hvor mange æg skal jeg have?"
"To eller tre?"
Du skulle sige "tre".
Ja.
"Det er godt for dig at spise tre æg hver dag."
Det er bedre, end da jeg lavede æg til ham.
-"Giver du dem for meget?" -Ja.
"De er vist klar nu. De er klar nu."
Og i cafeen eller kaffebaren
måtte vi holde på ham, så han ikke gik ud bagved
for at fortælle personen, der lavede æg, hvordan man laver æg.
Min mor havde en ting, hun elskede højt.
Det var ikke hendes børn, og det var ikke hendes mand.
Det var opera. Det var hendes favorit.
Hun ville nok have smidt os alle af taget
for fem minutter med Plácido Domingo.
Jeg kan godt lide den udstoppede lama.
Hvad med Domingo?
Plácido Domingo. Selvfølgelig.
Kan du ikke zoome ind og lade ham fylde skærmen lidt?
Og Sutherland.
Joan Sutherland. Ja.
Det er det, min mor kan lide.
Du skulle ikke forstyrre hende på en lørdag eftermiddag,
når WQXR sendte direkte fra Metropolitan Opera House.
"Jeg hører opera!"
"Mor, jeg brækkede benet." "Jeg hører opera!"
Vi har alle enkle ting, vi elsker i livet, ikke?
Og at finde glæden og lykken i de små ting
ved at lytte til opera i radioen på en lørdag eftermiddag
og at få luftige æg og nyde dem meget…
Hvis du kan finde det i dit liv, så kan jeg anbefale det,
for så er du måske altid glad for noget.
.Ved I, hvad vi skrev på hans gravsten? -Nej.
"Er mine æg luftige?"
Ved I, hvad der står på hendes? Svaret til ham.
"Jeg hører opera."
"Forstyr mig ikke."
Du har det vist sjovere der end alle de andre steder.
Det tror jeg ikke.
Hvorfor tror du ikke det, mor?
Jeg tror, du nyder alle de steder, du er.
Du har nok ret.
-Det her er lidt mere. -Nej.
Det lader til…
Folk virker mere venlige. Jeg ved det ikke.
Max, du sagde det samme, da de var i Israel.
Nu siger du, han er gladere her.
Han er glad overalt.
Okay.
Bare han ikke er her.
Her med os, ja.
Fold jer ud. Giv dem et show.
Du var med i særudgaven. Du glimrede i særudgaven.
Tak.
De elskede dig. Det ved jeg.
Og jeg elskede dem. Ja.
Helen var en vidunderlig slægtning. Jeg kunne fortælle hende alt og omvendt.
-Sødt. -Vi grinede altid.
Efter hendes død ringede jeg stadig til din far,
og han elskede det.
Jeg tænkte altid om vinteren:
"Er du varm nok? Har du varme?"
Ja, for han ser et træhus i skoven. "Hvordan lever du?"
"Får du varme med brænde?"
Ja.
"Vil du have kul?"
-Ja. -Vi vender tilbage med mere træsnak.
Hvad sker der i New York?
Hvordan er vejret der i dag?
-Det er koldt. -Hvad ved du? Du går aldrig ud.
-Det er ikke ret koldt. -Jeg åbnede et vindue.
Du åbner ikke engang vinduet.
Det lyder meget spændende derovre.
Ja, det er meget spændende.
Det er det, jeg fik fra dem.
Ikke kun de personlige træk, jeg fik fra dem,
men via eksempler
lærte jeg, at en sans for humor
nok er det mest undervurderede menneskelige træk.
Nej, det er ikke.
Jeg mener, det er et meget vigtigt træk.
Det gør jeg.
-Så er du enig med mig. -Ja.
-Men du ville først være uenig. -Nej.
Det er stilen.
Bare tak for et liv med mere end venskab og familie.
Det var vi alle.
Monica sagde, du skal til et bryllup i dag. Er det…
Det er rigtigt.
Alle bliver gift.
Du anbefaler det, ikke?
Nej.
Det er en god institution, men hvem vil bo i en institution?
Vi ringer nu til vores komikervenner, der har en joke til Max.
Det er en god hyldest til til hans ånd.
-Den holdes i live. -Ja.
Godt gået, drenge. To søde drenge.
Han ville have to søde drenge. Vi bad ham om fødselsdagsønsker.
"Jeg vil have to søde drenge." For det havde han ikke.
Men jeg ved, at de elskede, at vi arbejder sammen.
-Ja. -Og det har været godt.
-Rigtig godt. -Ja.
Vi var som døtre. Det var…
-Ja. -Vi følte os ikke som svigerdøtre.
Vi var helt sikkert…
Og de følte det samme med os begge to.
Så meget, at far på sin sidste dag sagde…
"Jeg kunne ikke have ønsket bedre børn."
Ja.
Tak for at ødelægge stemningen.
Og Isabellita.
-Vi snakkes ved, når du kommer hjem. -Ja.
Nyd resten af opholdet.
Tak.
-Du kan ikke få det bedre. -Du har nok ret.
Vil du være i hans sted?
Nej.
-Jeg skal være her med dig. -Måske kan du ikke få det bedre.
-Ja. -Har du tænkt på det?
Tak for den gode afslutning. Farvel.
Pas på dig selv.
I lige måde.
"Måske kan du ikke få det bedre."
Det er det, du vil have.
Tekster af: Claus Christophersen