Kaikki hyvin? -Jep.
NETFLIX-SARJA
Selvä. -Haluan vain varmistaa… Odota.
Varmistan, että se tallentaa. Selvä, Philip. Tehdään se.
Tarkistamme mikin.
Mitä tapahtui? -Hei.
Oikeasti? Hei.
Hei? Yksi, kaksi, kolme, neljä? -Valmiina.
Kuvaammeko?
Kamera käy. -No niin.
Haloo? -Onko tämä Rosenthalien luona?
Onko minulla oikea numero?
Mazel tov! -Hei.
Sinä jähmetyit. -Hei.
Niinkö? -Jähmetyit.
Ei jähmettynyt. -Jähmettyi. Hän ei voi puhua.
Voin puhua. Kuuletteko minua?
Et ole synkassa äänen ja kuvan kanssa.
Enkö ole synkassa?
Et.
Hetkinen. Soitan takaisin. Sopiiko?
Mitä? -Hetkinen vain. Kaikki hyvin.
Hei! Voimmeko kuulla sinut?
Kuuletteko? -Joo.
Mitä sinä teet, Philip?
Pyyhin teidät. Näytätte likaisilta. Hän syyttää kuvaruutua. Ehkä se olette te.
En kuule sinua.
Hei. -Hei.
Hei.
Äiti, äänenne on liian kovalla, koska…
Odota. Ei, se toinen.
Max, teet tämän aina.
Kerro Thaimaasta.
Bangkok on iso, hullu kaupunki, jossa on paljon liikennettä.
Se on äänekäs ja uskom… Oletko kunnossa?
Olen kunnossa. Jatka vain.
Tiedät, että kuvaamme.
Ai.
Hetkinen. -Hetkinen.
Ei, tuo on…
Odota.
Hallitsemme tämän tosi hyvin.
Vai mitä?
HYVÄÄ HÄÄPÄIVÄÄ
Iloinen, nälkäinen mies
Matkustaa meritse ja maitse
Hän yrittää ymmärtää
Pastan, possun, kanan ja lampaan taidetta
Hän ajaa luoksenne
Hän lentää luoksenne
Hän laulaa teille
Ja tanssii teille
Hän nauraa kanssanne
Ja itkee vuoksenne
Hän pyytää vain yhtä vastapalvelusta -Joku, olkaa kilttejä
Voiko joku
Voiko joku ruokkia Philin?
Joku, ruokkikaa hänet nyt
Valmiina? Tehdään tämä.
Hei.
Mitä kuuluu?
Hyvää. Miten te voitte?
Selvä. Tiedän, miksi oikeasti katselette ohjelmaa.
Nähdäksenne nämä ihmiset, show'n todelliset tähdet.
Teemme erikoisjakson Helenistä ja Maxista.
Kuulin sen. Onpa kiva kuulla.
Mitä pidät Israelista tällä kertaa?
Täytyy sanoa, että rakastan tätä.
Kuuletteko, mitä täällä tapahtuu?
Lintuja?
Kuunnelkaa.
En kuule mitään. -Kuulen.
Mitä sinä kuulet? -Lintuja.
Millaisia lintuja teillä oikein on siellä? Minä…
Se voi kuulua ulkoa.
Se kuuluu ehdottomasti ulkoa.
Gondolinkuljettaja laulaa.
Käveleekö joku kadulla ja laulaa?
Gondolinkuljettaja!
Kadut ovat vettä…
Olet oikeassa. Aivan. -Koska olen Venetsiassa.
Kuulitko Venetsian katutytöstä?
En.
Hän hukkui.
Eli…
Ymmärrättekö, miksi olette niin hauskoja?
Teemme… -Tosi hauskoja yhdessä.
He olivat rakastetuin ja mielestäni paras osa show'ta.
Ihmiset katsoivat hölmöilyäni vain nähdäkseen heidät.
Tykkäsin, kun tanssit tangoa. Se oli minun suosikkijuttuni.
Se oli pelottavinta, mitä olen show'ssa tehnyt.
Näytit upealta.
Jep, mutta tanssit vähän kömpelösti.
Eikä tanssinut.
Tee sitä, mitä parhaiten osaat. Sinulla on puhumisen lahja.
Unohda tanssi.
Ei, älä unohda sitä. Hyvin sinä tanssit.
En ole samaa mieltä.
Selvä. Koska hän ei ole hyvä tanssija.
Joka tapauksessa… -Onko sinulla hauskaa?
Ei enää.
Vastakohdat viehättävät. He olivat todella täydet vastakohdat,
mutta he…
Helen nauroi hänen jutuilleen.
Kyllä me kommunikoimme. Puolet ja puolet.
Hän puhuu, minä kuuntelen.
Siinä se.
Älä usko häntä. Hän ei kuuntele.
En tiennyt, yrittivätkö he olla hauskoja vai olivatko he sitä koko ajan.
Molempia.
Äitini ei niinkään yrittänyt.
Isäni yritti ja onnistui,
joskus epäonnistui ja joskus hän oli tahattoman hauska.
Niin.
Kaikkea tuota.
Isä, sytyttäisitkö sänkysi yllä olevan lampun?
He haluavat valot päälle.
Isä on luonnollisessa elinympäristössään.
Siinä hän menee. Katsokaa…
Se…
Mikä on niin hauskaa? -Se kääntyi ympäri.
Nyt hänen pitää kääntää se. Hyvä.
Toinenkin?
Miksi ei? Tasoitetaan.
Tämän takia halusin tehdä tämän jutun.
Koska vihdoin voin kysyä Richardilta…
Miksi tapoit vanhempamme?
Isäni Max Horst Rosenthal -
syntyi vuonna 1926 Berliinissä, Saksassa,
ja äitimme Helen Ruth Auerbach,
syntyi Saksan Hampurissa vuonna 1933.
Isäni ja hänen perheensä olivat paikalla, Kristalliyö tapahtui.
"Lasinsirujen yö",
jolloin natsit kiersivät kaduilla rikkoen juutalaisten yritysten ikkunoita -
hakaten kaikki, jotka löysivät. Heidän täytyi piileskellä asunnossaan.
On ihme, että he pystyivät pakenemaan Saksasta heti sen jälkeen.
Äitini ei ehkä ollut niin onnekas. Natsit vangitsivat hänet ja hänen äitinsä -
ja lähettivät heidät keskitysleirille Ranskaan.
He joutuivat erilleen äitini isästä,
Philip Auerbachista, jonka mukaan sain nimeni.
He selvisivät sodasta, ja sodan jälkeen he kirjoittivat Philip Auerbachille:
"Mennään Amerikkaan. Meillä on sukulaisia Amerikassa."
Philip Auerbach sanoi, että hänellä oli töitä Saksassa,
eikä hän halunnut lähteä.
Hän aloitti niin kutsutun korvausohjelman,
joka maksaa juutalaisille kuukausittain -
yhä tänäkin päivänä, mikäli natsit varastivat heidän yrityksensä.
Niin äitini kasvoi ilman isäänsä.
Joten Martha ja hänen tyttärensä Helen tulivat laivalla Amerikkaan,
mutta laivaa ei päästetty tänne, joten he menivät Kuubaan.
Kun he vihdoin pääsivät New Yorkiin ja Washington Heightsiin,
minne monet Saksan juutalaiset asettuivat…
Niin monet, että sitä kutsuttiin Hudson-joen Frankfurtiksi.
Isäni muutti Saksasta Amerikkaan 13-vuotiaana,
eikä hän puhunut yhtään englantia.
Hänen Bar Mitzvahinsa oli tulossa,
joten haftarah-osionsa lisäksi hänen piti oppia englantia.
Iskekää kiinni. Kuka haluaa bagelin?
Olit ehkä paikalla…
Milloin Max ja Helen tapasivat?
New Jerseyssä oli yökerho.
Muistatko sen?
Nimessä oli "Riviera". -Ja hän kertoi vitsejä.
Hän oli stand up -koomikko.
Amatööri, mutta hän kertoi vitsejä.
Hänen olisi pitänyt esiintyä Catskillsissä.
Hänen olisi pitänyt olla yksi heistä. -Hänellä oli erityinen huumori.
Hän oli mahtava. -Se ei ollut hilpeää huumoria.
Vaan hienovaraista. -Hän sai Helenin nauramaan.
Aina. Jopa silloin, kun he riitelivät. -Me joko huusimme tai nauroimme.
Se on totta.
Kuuletteko minua?
Se oli vain liian kovalla.
Selvä. -Älä pane sitä liian kovalle.
Onko nyt hyvä? -Isä, onko sinulla juttusi?
Ei.
Hän ei pidä sitä koskaan. -Miksi et?
Sitten sitä ei tarvitse panna liian kovalle.
Pane kuulolaite korvaasi.
Pane se korvaasi! -Se kestää liian kauan.
Selvä, et siis kuule minua. -Selvä.
Tiedätkö, mikä on hyvä? Älä käytä kuulolaitetta, toistele vain: "Mitä?"
Lopeta. -Mikä vika siinä on?
Olemme tässä neljän ihmisen kanssa, joita vanhempani rakastivat enemmän kuin minua.
Aloitetaan pahimmasta, mitä minulle tapahtui, kun olin viisi. Richard.
Kuumaa kaakaota? -Kylläpä sinua hemmotellaan.
Kyllä. Olen hemmoteltu.
Antaisit vähän Richardillekin.
Richardille? Enkö voi nauttia jostakin viittä minuuttia?
Miksi minun pitää antaa hänelle mitään? -Syö se ja anna loput hänelle.
Hyvä on.
Tule tänne, Richard.
Tässä hän on. -Hei.
Suosikkinne.
Riittää jo!
Ei. Ota lisää.
Kun he toivat Richardin kotiin, valoni sammui maailmassa.
Meillä on useita kotielokuvia,
joissa yrität kuristaa minut.
Ei se mitään.
Mutta meillä oli aika kiva lapsuus siitä huolimatta.
Tapasin vanhempasi ensi kertaa, kun olin 13-vuotias.
En muista. -Olit pieni lapsi.
Asuitko meidän luonamme?
New Yorkissa? Bronxissa? -Kyllä.
Kyllä. Äitisi kiintyi minuun, kun olin kömpelö ja surkea 13-vuotias.
Hän näki, että tarvitsin ystävää. -Tietenkin. Hän rakasti sinua heti.
Ja toinen juttu on,
enkä halua vähätellä sinua,
mutta häntä ärsytti, että hänellä oli poikia.
Niin. -Seuraavaksi he tapasivat Monican.
Eikö niin? -Kyllä.
Jonka he ottivat heti tyttärekseen.
Sitten he ottivat tyttärekseen Karenin.
He saivat kaksi tytärtä, joista he pitivät enemmän kuin minusta tai Richardista.
Ja sitten viides Beatle,
Isabellita, jonka he omaksuivat myös tyttärekseen.
Isabellita alkoi huolehtia äidistäni,
ja sitten jäit hoitamaan isää.
Niin. -Molemmat rakastivat sinua.
Tosi paljon. -En ole vielä sopeutunut.
Elän heidän muistojensa kanssa. Niin. Joka päivä.
Kyllä. Niin mekin.
He välittivät meistä,
vaikka olimme kauheita lapsia.
He olivat tosi kilttejä meille ja tukivat sitä, mitä halusimme tehdä.
Arvomme olivat taide, kulttuuri, koulutus ja ystävällisyys.
Eikä se synny tyhjästä,
mutta kun ottaa huomioon heidän taustansa -
ja vihan, jonka he joutuivat kohtaamaan, ja he silti kasvoivat sellaisiksi…
Siitä olen ikuisesti kiitollinen.
Ja käy!
Siinä he ovat. Minun tehtäväni oli luoda perhe.
Tässä on mies, joka johtaa show'ta, Phil Rosenthal!
Vanhempani vaikuttivat valtavasti elämäni joka puoleen.
Niin paljon, että kun oli aika kirjoittaa vanhempia tv-ohjelmaani,
arvatkaa, keihin he perustuivat?
Tilanteet oli kuvattu reilusti,
mutta karakterisointi ei aina ollut sitä.
Toisin sanoen se oli liioiteltua.
Invalidejako me muka olemme? Emmekö voi hakea omia hedelmiämme?
He ovat kiistatta hauskoja. -Niin.
Näimme sen ensi kertaa elokuvassa,
kun soitimme heille vahingossa Venäjältä.
Exporting Raymond.
Ja he sattuivat olemaan hereillä. Oli onni, että he olivat hereillä -
ja pystyivät vastaamaan Skypeen.
Haloo?
Hei. Näettekö meidät?
No niin. Selvä. -Hei!
Selvä.
Tässä ovat Vladimir ja Lyudmila.
Max ja Helen. -Vladimir ja Lyudmila?
Max ja Helen. -Hei.
Tämä teknologia on mahtavaa.
Sitten isäni painoi väärää nappia ja he luulivat, ettemme enää näe heitä.
Tiesin sen. Max, sanoinhan…
Oletteko kunnossa? -Käskin olla koskematta mihinkään!
Tämän takia meillä on show. Tämän takia voin olla kanssanne Moskovassa.
Tämän takia. -Tämä on tyypillistä perheellemme.
Kun näkee äitini käyttämässä Skypeä… -Otsa.
Se oli yhtä hauskaa kuin Tootsie.
Valtavaa naurua. -Valtavaa naurua.
Se on mielenkiintoista.
Minua on aina kiinnostanut… -Ei tarvitse olla niin lähellä.
…Venäläinen kirjallisuus.
Ja ooppera. Pidättekö oopperasta?
…Moskovassa kolme päivää. -He eivät saa häntä lopettamaan.
Tätä jatkuu koko yön.
…siihen aikaan se oli ihanaa.
Kiinnostaako teitä, mitä minulle kuuluu?
Heillä oli heti sellainen yhteys heihin, että en unohtanut sitä.
Kun saimme matkaohjelmamme,
ajattelin: "Nykypäivän versio postikortista on soittaa vanhemmilleen.
Näytän heille, missä olen ja kuinka voin."
Ja koska olen sitcom-maailmasta,
halusin ohjelmiin toistuvia hahmoja ja hauskoja ihmisiä.
Emme voineet toivoa hauskempia… Luonnostaan hauskoja ihmisiä.
Rich sanoi: "Joo, kuvaamme vanhempia."
Joka kerta sen jälkeen hän sanoi: "He ovat aina viihdyttäviä."
He ovat aina viihdyttäviä.
Se on aina hauskaa.
Mitä teet syntymäpäivänäsi?
Menemme sinne MarieBelleen. -Kyllä.
Minne menimme hääpäivänänne?
Siitä on nyt yli 60 vuotta.
Niin. -Mistä?
Hääpäivästämme.
Ai. No…
Täydellistä.
Näytän, millainen sää on ulkona.
Hetkinen.
Max, aiotko…
Mitä sinä teet?
Näetkö?
Kyllä.
Mahtavaa. -Tosi usvaista.
Kaikki näkevät tosi hyvän maiseman.
Kiitos.
Tämä on kuvamme tästä lähtien, kun soitamme.
Mitä?
Teidän katsomisenne sijaan katsomme tätä.
Eikö ole hienoa?
Haluan näyttää, mitä syön.
Mitä sinulla on?
Sardiineja. -Sardiineja.
Huolehdit, etten syö tarpeeksi.
Eikö niin?
Olen huolissani siitä.
Kamalasti ruokaa.
Mitä luulet, että äitisi sanoisi?
Tiedän. -"Tarvitsetko kaiken?"
"Liikaa." Ensimmäisenä.
"Emme voi nauttia siitä, sitä on liikaa. Emmekä mene ulos tällä viikolla.
Meillä on kamalasti tähteitä."
Äiti, tiedätkö, mistä pitäisit? Hedelmistä.
Ehkä maailman parhaat hedelmät. Näytän sinulle jotain.
Onko tämä tuttu?
Kyllä.
Kerro sitten, mikä se on.
Hedelmä, joka avataan.
Olet nero.
Muistan sen kesän, kun asuin heidän kanssaan ja työskentelin Medi-Martissa.
Minun piti ommella univormuni tai jotain.
Isäsi näki päärmäystekniikkani -
ja se ällötti häntä, joten hän astui itse puikkoihin.
Hän näytti, miten se tehdään paremmin. -Hän oli räätäli.
Ja hän oli siistein ja huolitelluin tapaamani ihminen.
Meillä ei ole sitä muistoa, mutta… -Niin.
Se on hauskaa.
Kellarinne, missä boileri oli… -Hän piti sen tosi…
Siistimpi kuin mikään huone kotonani. -Tiedätkö, miksi?
Miksi? -Kukaan ei käynyt siellä. Siellä ei ollut…
Hän oli nikkarin… juttu. -Aivan.
Emme olleet käteviä. -Siksi se ei likaantunut.
Ei, koska sitä ei käytetty.
Kuten äitini kattilat. -En tajunnut sitä.
Lopeta.
Äitisi oli hyvä kokki.
Älä pilaa vitsiäni.
Hän oli hyvä kokki. -Kilttiä.
Helen, tämä on viimein vapahduksesi.
Olen aina pitänyt anoppini ruuista.
Kiitos, Monica.
Kun söin sen käsittämättömän osan lehmää tacossa eilen,
ajattelin, että kaipaan äitini ruokaa.
Sietäisit hävetä.
He valittivat hänen ruoastaan. Eikö hän kokannutkin hyvin?
Kokkasi. -Hänen keittonsa. Kaikki on hyvää.
Mutta he valittivat aina, että se on kamalaa.
Pilkkaan äitini ruokaa. Olen aina tehnyt niin.
Se pääsi Raymondiin asti. Se on osa vitsiä.
Yksi juttu oli tosin todella hyvää.
Matzopullakeitto.
Minä teen sen.
Max, olen kokki. Sinulla ei ollut mitään tekemistä tämän kanssa.
Ihan yksinkö teit tämän? -Aivan.
Teit itse keiton ja matzopyörykät.
Niin. Ilman apua. -Aivan.
Kenen resepti tämä on?
Omani.
Eikö tämä ole muunnelma äitisi reseptistä?
Ei. -Eikö?
Eikö resepti ole kulkenut sukupolvelta toiselle?
Ei. -Voit sanoa niin.
Mitä hiton eroa sillä on? Kuulostaa paremmalta.
Olen aina pitänyt tätä parhaana ruokalajinasi.
Se on.
Ei. -Eikö?
Sinulla ei ole kilpailua.
Anna minun maistaa.
Joo.
Mitä se tarkoittaa?
Pidän tästä.
Se on hyvää. Mutta…
Mutta mitä?
Saatan olla puolueellinen. Tarvitsen toisen mielipiteen. Hetki.
Mitä tämä on?
Hei. -Hei.
Mitä kuuluu? -Hyvää.
Kuka tämä on? -Tule mukaani.
Hei, Phil. -Tässä on Dan.
Hei. -Hän pitää keitosta.
Mukava tavata.
Daniel Boulud, yksi maailman parhaista kokeista.
Matzopullakeittoa. Suosikkiani.
Hyvä.
Hän maistaa Helen Rosenthalin matzopullakeittoa.
Tiedätkö, kuka hän on?
Mitä?
Tiedättekö, että tässä lähellä on Épicerie Boulud?
Kyllä. -Ja Boulud Sud?
Kyllä. -Ja Daniel-ravintola?
Kyllä. -Tämä on Daniel Boulud.
Daniel Boulud. Mukava tavata, rouva. -Kiva tavata.
Olen tehnyt matzopullakeittoa. En kasvanut sitä syöden, mutta…
Niinkö?
Pidän tästä. Voi luoja. Tämä on todella hyvää.
Vau, äiti! -Huomaatko?
Panitko siihen yrttejä? -Kyllä.
Vähän persiljaa, vai tilliäkö tämä on?
Persiljaa. Enimmäkseen.
Panitko myös tilliä?
Käytän paljon tilliä.
Toin tilliöljyä.
Hän haluaa sitä. -Ihanaa. Kiitos.
Tillistä tehtyä oliiviöljyä.
Pane sitä keittoon, niin huomaat.
Se kelluu pinnalla.
Nestemäistä tilliä?
Voilà. Niin. Haluatko?
Ei, kiitos. -Kokeile.
Okei. -Uskomatonta.
Uskon, että pidät siitä. -Kiitos.
Daniel Boulud antaa sinulle jotain ja kieltäydyt?
Se on hyvää. -Eikö ole?
Kun ensin kertaa tulin käymään, Helen kokkasi,
enkä unohda sitä koskaan.
Hän toi jotain pöytään,
ja lusikka putosi tai jotain. Max älähti tietysti: "Oi!"
Koko maailma kuuli sen, vain koska lusikka putosi. He alkoivat nauraa.
Tämä nainen oli ihan hermostunut. Se oli ensimmäinen kertani siellä.
Muistan, kun hän sanoi: "Auta minua, Max."
Ja he… Olin raivoissani. -Nauroimme yhä.
Nousin auttamaan häntä, ja välillemme syntyi side.
Pari kuukautta myöhemmin -
hän veti minut syrjään ja sanoi:
"Tiedän, että Philip voi olla hankala.
Haluan sinun tietävän,
että jos välillänne tapahtuu jotain,
me olemme yhä ystäviä."
Äitini, hyvät naiset ja herrat. "Tapasin hänet vasta, mutta olen Team Monicassa."
Hän halusi tyttäriä.
Kun hän löysi sellaisen: "Hyvästi , Philip."
En kai voi olla niin helposti unohtuva. Voinko?
Tämä on Netflixin virallinen mainos show'lle.
Selvä. Mikä kanava? -Et sinä osaa.
Lupaan, että tämä on täysin aito.
Mitä me etsimme?
Hänen show'taan.
Eihän sitä vielä ole julkaistu.
Kokeile: "Phil".
"P."
"H."
Osaan kirjoittaa.
Tiedättekö ohjelman nimen?
Joo.
Mikä se on?
Kuka ruokkii Philiä?
Minä yritän.
Mikä ohjelman nimi on?
Isabellita antoi Maxille suurimman ilon, tusinan munia.
Päivässä. -Tusina munaa 75 sentillä.
Se oli ihan paras hinta.
Isabellita löysi halvimmat munat, eikä mikään ilahduttanut Maxia enemmän.
Hän soitti minulle aina:
"Isabellita, älä unohda munia."
Isälläni oli yksinkertainen maku.
Hän kysyi varmaan joka päivä tämän kysymyksen:
"Ovatko munani kuohkeat?"
Se sai äitini hulluksi, koska hän osasi tehdä niistä kuohkeita.
Hän tiesi kyllä.
Tiedän. Se oli hassua, koska joka aamu hän kysyi minulta:
"Mitä mieltä olet? Montako munaa söisin? Kaksi vai kolme?"
Hän halusi sinun vastaavan kolme. -Tietysti.
"On tosi terveellistä syödä kolme munaa päivässä."
Kun minä tein hänelle munia, hän sanoi:
"Teetkö niistä ylikypsiä?" -Tiedän.
"Ne ovat jo valmiita."
Ja jos menimme ruokapaikkaan tai kahvilaan,
meidän piti estää häntä menemästä keittiöön -
ja kertomasta munien valmistajalle, miten munia valmistetaan.
Ja äidilläni oli yksi suuri rakkaus elämässään.
Se ei ollut hänen lapsensa eikä aviomiehensä,
vaan ooppera. Se oli hänen suosikkijuttunsa.
Hän olisi heittänyt meidät kaikki katolta -
viidestä minuutista Plácido Domingon kanssa.
Pidän työtasolla olevasta laamasta.
Entä Domingo?
Plácido Domingo. Tietenkin.
Etkö voi zoomata häneen ja antaa sen täyttää koko ruudun?
Ja Sutherland. -Joan Sutherland. Kyllä, kaikki.
Näistä äitini pitää.
Paha meidät peri, jos keskeytimme hänen lauantai-iltapäivänsä,
kun hän kuunteli WQXR:n live-lähetystä Metropolitan-oopperasta.
"Kuuntelen oopperaa!"
"Äiti, mursin jalkani." "Kuuntelen oopperaa!"
Meillä kaikilla on yksinkertaiset rakkautemme elämässämme.
Kun löytää iloa ja onnea näistä pienistä asioista,
kuten oopperan kuuntelemisesta radiosta lauantai-iltapäivisin -
tai nauttiminen todella paljon kuohkeista munista.
Jos löydät tällaisen rakkauden elämässäsi, suosittelen sitä,
koska silloin voit olla aina iloinen jostain.
Tiedätkö, mitä panimme isän hautakiveen?
"Ovatko munani kuohkeita?"
Ja äidin kivessä? Vastaus hänelle.
"Kuuntelen oopperaa."
"Älä häiritse minua."
Sinulla on hauskempaa siellä kuin missään muussa paikassa.
Eikö totta? -En usko.
Mikset usko niin, äiti?
Nautit kaikista paikoissa, missä olet.
Olet oikeassa.
Tämä on vähän enemmän. -Ei.
Ihmiset tuntuvat olevan ystävällisempiä. En tiedä. Jotain.
Max, sanoit samaa, kun he olivat Israelissa.
Nyt sanot, että hän on onnellisempi täällä.
Hän on onnellinen, missä sitten onkin. -Selvä.
Kunhan hän ei ole täällä.
Täällä kanssamme. Niin.
Antaa palaa. Antakaa ihmisille kunnon show.
Teit erikoisohjelmasta erityisen.
Kiitos.
He rakastivat sinua. Tiedän sen. -Ja minä rakastin heitä.
Helen oli ihanin sukulaiseni. Pystyin kertomaan hänelle mitä vain.
Ja hän minulle.
Suloista. -Nauroimme koko ajan.
Hänen kuolemansa jälkeen soittelin isällesi, ja hän piti siitä.
Jos oli talvi, hän kysyi aina,
onko minulla tarpeeksi lämmin.
Jos hän näki puumajan metsässä:
"Miten elät?" -"Miten lämmität? Lämmitätkö puilla?"
Niin.
"Voinko tuoda hiiliä?"
Niin. -Palaamme kohta metsäjuttuihin.
Mitä New Yorkiin kuuluu?
Millainen sää siellä on?
Kylmä. -Mistä tiedät? Et mene koskaan ulos.
Ei siellä niin kylmä ole. -Avasin ikkunan.
Et koskaan avaa edes ikkunaa.
Siellä on jännää. -Joka tapauksessa.
Täällä on tosi jännää.
Perin tämän heiltä.
Ei vain tiettyjä persoonallisuuden piirteitä,
mutta esimerkin avulla opin, että huumorintaju -
on luultavasti aliarvostetuin ihmisen piirre.
Ei ole.
Se on tärkeä piirre.
Oikeasti.
Sitten olet samaa mieltä. -Kyllä.
Mutta halusit ensin olla eri mieltä. -Enkä.
Se on tyyli.
Kiitän teitä enemmästä kuin elinikäisestä ystävyydestä. Olette perhettä.
Olimme kaikkea. -Aivan.
Monica sanoi, että menette tänään häihin. Onko se…
Se on totta.
Kaikki menevät yhtäkkiä naimisiin.
Sinähän suosittelet sitä?
En.
Se on hyvä instituutio, mutta kuka haluaa elää instituutiossa?
Nyt soitamme ystävillemme, että he kertoisivat vitsin Maxille.
Se on kiva kunnianosoitus. -Niin.
Hänen henkensä pysyy elossa. -Hyvää työtä, pojat. Kaksi mukavaa poikaa.
Hän halusi syntymäpäivälahjakseen vain kaksi mukavaa poikaa.
"Haluan vain kaksi mukavaa poikaa." Hänellä ei ollut sellaisia.
Mutta tiedän, että he pitivät siitä, ette teemme töitä yhdessä.
Niin. -Tämä on ollut hienoa.
Upeaa. -Ehdottomasti.
Olimme kuin tyttäriä. Se…
Niin. -Tunsimme itsemme heidän lapsikseen.
Ja he tunsivat niin meitä molempia kohtaan.
Niin paljon, että isä sanoi viimeisenään päivänä meille:
"En olisi voinut pyytää neljää parempaa lasta."
Niin.
Kiitos, että masensit kaikki.
Ja Isabellita.
Puhutaan, kun palaat kotiin. -Kyllä.
Nauti loppuajastasi siellä.
Kiitos.
Parempaa ei voisi olla. -Olet oikeassa.
Haluaisitko olla hänen tilallaan? -En.
Minun on oltava täällä sinun kanssasi. -Ehkä sinulla ei voisi olla paremmin.
Aivan.
Ajatteletko sitä?
Kiitos hyvästä lopetuksesta.
Heippa.
Voi hyvin.
Samoin.
"Ehkä sinulla ei voisi olla paremmin."
Siinä kaikki.
Tekstitys: Merja Pohjola