‫אנחנו מוכנים?‬ ‫-כן. חוסם.‬
‫- סדרה תיעודית של NETFLIX -‬
‫אני רוצה לוודא… רגע.‬ ‫סליחה, אני רוצה לוודא שאני מקליט.‬
‫טוב, פיליפ. קדימה.‬
‫בדקנו את המיקרופון.‬
‫רגע, מה קרה?‬
‫היי.‬
‫ברצינות? שלום.‬
‫שלום, אחת, שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫מוכן לצלם.‬ ‫-קדימה.‬
‫מצלמים.‬ ‫-מצלמים?‬
‫מצלמה רצה.‬ ‫-קדימה.‬
‫- ה"ר -‬
‫שלום.‬ ‫-זה בית רוזנטל?‬
‫הגעתי למספר הנכון?‬
‫הו, מזל טוב.‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬ ‫-קפאת.‬
‫באמת?‬ ‫-קפאת.‬
‫לא נכון.‬
‫כן, הוא קפוא ולא יכול לדבר.‬
‫אני מדבר. את שומעת אותי?‬
‫אתה לא מסונכרן עם הסאונד, עם התמונה.‬
‫לא, אני לא מסונכרן?‬
‫לא.‬
‫חכו רגע. אנסה להתקשר שוב, בסדר?‬
‫מה?‬ ‫-חכו רגע, זה בסדר.‬
‫שלום!‬
‫רגע, אנחנו שומעים אותך?‬
‫אתם שומעים?‬ ‫-כן.‬
‫מה אתה עושה, פיליפ?‬
‫אני מנקה אתכם. אמרו שאתם נראים מלוכלכים.‬
‫הוא אומר שזה מסך, לדעתי זה אתם.‬
‫אני לא שומע אותך.‬
‫היי.‬ ‫-שלום.‬
‫שלום.‬
‫אימא, הסאונד שלך…‬ ‫הסאונד שלך חזק מדי, כי שומעים אותי…‬
‫רגע… לא, השני.‬
‫מקס, אתה תמיד עושה את זה.‬
‫אז ספר לנו על תאילנד.‬
‫בנגקוק היא עיר גדולה ומטורפת,‬
‫עם המון מכוניות ורעש…‬
‫ומדהים… את בסדר?‬
‫כן, אני בסדר. תמשיך.‬
‫את יודעת שאנחנו מצלמים, נכון?‬
‫רגע.‬ ‫-רגע.‬
‫לא, זה להוריד… רגע.‬
‫רגע.‬
‫הפכנו להיות מומחים בזה, מה?‬ ‫-בסדר.‬
‫- יום נישואין שמח -‬
‫"איש רעב ומאושר‬
‫נוסע לו בים וביבשה‬
‫מנסה הוא להבין‬
‫את אמנות הפסטה, החזיר, העוף והטלה‬
‫הוא ייסע אליכם‬
‫הוא יטוס אליכם‬
‫הוא ישיר בשבילכם‬
‫הוא ירקוד בשבילכם, הוא יצחק איתכם‬
‫והוא יבכה בשבילכם‬
‫והוא מבקש רק דבר אחד בתמורה‬
‫שמישהו יאכיל‬
‫שמישהו‬
‫שמישהו יאכיל את פיל‬
‫שמישהו יאכיל אותו עכשיו"‬
‫- הלן ומקס -‬
‫אתם מוכנים? קדימה.‬
‫היי.‬ ‫-היי.‬
‫מה שלומך?‬
‫בסדר. מה שלומך היום?‬
‫טוב, אנשים.‬ ‫אני יודע למה אתם באמת צופים בתוכנית.‬
‫כדי לראות את האנשים האלו,‬ ‫הכוכבים האמיתיים של "שמישהו יאכיל את פיל".‬
‫נעשה ספיישל…‬
‫פרק מיוחד על הלן ומקס.‬
‫שמעתי. אני כל כך שמחה.‬
‫אתה נהנה בישראל הפעם?‬
‫הפעם אני מת על זה.‬
‫אתם שומעים מה קורה פה? תקשיבו.‬
‫ציפורים?‬
‫תקשיבו.‬
‫לא שמעתי.‬ ‫-אני כן.‬
‫מה שמעת?‬ ‫-ציפורים.‬
‫אני חייב לשאול, אילו ציפורים יש ליד ביתכם?‬
‫ייתכן שזה מבחוץ.‬
‫זה בהחלט מבחוץ.‬
‫הגונדוליר עבר כאן ושר.‬
‫כלומר, מישהו הולך ברחוב ושר?‬
‫גונדוליר!‬
‫הרחובות הם מים.‬
‫אתה צודק. אני מבין, בסדר.‬ ‫-כי אני בוונציה.‬
‫שמעת על הפרוצה שירדה לכביש בוונציה?‬ ‫-לא.‬
‫היא טבעה.‬
‫אז…‬
‫אתה מבין למה שניכם כל כך מצחיקים?‬
‫אנו עושים את זה כי הם היו הכי אהובים‬ ‫ולדעתי החלק הטוב ביותר בתוכנית.‬
‫אנשים צפו בשטויות שלי רק כדי להגיע אליהם.‬
‫אהבתי לראות אותך רוקד טנגו,‬ ‫זה מה שאני אהבתי.‬
‫זה הדבר הכי מפחיד שעשיתי בתוכנית עד כה.‬
‫נראית נהדר.‬
‫כן, אבל רקדת בצורה קצת מגושמת.‬
‫לא נכון.‬
‫תיצמד למה שאתה עושה הכי טוב.‬ ‫הפטפוטים שלך, כישרון הפטפוט.‬
‫תשכח מהריקודים.‬ ‫-לא, אל תשכח מזה.‬
‫היית מצוין. אני לא מסכימה איתו.‬
‫בסדר. כי היא לא רקדנית טובה.‬
‫בכל מקרה…‬ ‫-בכל מקרה, אתה נהנה?‬
‫כבר לא.‬
‫הפכים נמשכים.‬
‫אהבתי לראות איך הם היו הפכים גמורים,‬
‫אבל היה כאילו…‬
‫הלן תמיד צחקה על כל הדברים האלו.‬
‫אנחנו מתקשרים. זה חצי־חצי.‬
‫היא רק מדברת, אני רק מקשיב.‬
‫כן, לא. בדיוק.‬
‫אל תאמינו לו. הוא לא מקשיב.‬
‫לא ידעתי אם הם מנסים להצחיק,‬
‫או שהם היו קורעים כל הזמן.‬
‫גם וגם.‬
‫אימא שלי לא כל כך ניסתה,‬
‫ואבא שלי ניסה והצליח‬
‫ולפעמים נכשל ולפעמים לא הבין.‬
‫כן.‬
‫כל הדברים האלו.‬
‫אבא, אתה יכול להדליק את האורות מעל המיטה?‬
‫הם רוצים אורות קטנים מאחוריכם.‬
‫אבא נמצא בסביבתו הטבעית.‬
‫הינה הוא. תראו…‬
‫זה…‬
‫מה כל כך מצחיק?‬
‫רק שהיא זזה הצידה.‬
‫עכשיו צריך להזיז אותה בחזרה. יופי.‬
‫גם את השנייה?‬
‫כן, למה לא? שיהיה שווה.‬
‫זו הסיבה שבגללה רציתי לעשות את כל זה,‬
‫כי סוף־סוף אוכל לשאול את ריצ'רד עכשיו…‬
‫למה הרגת את ההורים שלנו?‬
‫אבא שלנו נולד בשם מקס הורסט רוזנטל…‬
‫ב-1926 בברלין, גרמניה.‬
‫ואימא שלנו, הלן רות אורבך,‬
‫נולדה בהמבורג, גרמניה…‬
‫בשנת 1933.‬
‫עכשיו, אבא שלי והמשפחה שלו‬ ‫היו שם בעת "קריסטלנאכט".‬
‫זה נקרא "ליל הבדולח",‬
‫כשהנאצים עברו ברחובות,‬ ‫ניפצו חנויות של יהודים‬
‫והרביצו לכל מי שהם יכלו למצוא.‬
‫אז הם נאלצו להתחבא בדירה שלהם.‬
‫זה נס שהם הצליחו לברוח‬ ‫מגרמניה מיד לאחר מכן.‬
‫לאימא שלי היה פחות מזל.‬
‫היא ואימה נתפסו בידי הנאצים,‬
‫והן נשלחו למחנה ריכוז בצרפת.‬
‫הם הופרדו מאביה של אימי,‬
‫פיליפ אורבך, שנקראתי על שמו.‬
‫ואחרי המלחמה, הם כמובן שרדו.‬
‫הן כתבו לפיליפ אורבך ואמרו…‬
‫"היי, בואו נעבור לאמריקה,‬ ‫יש לנו קרובי משפחה באמריקה."‬
‫ופיליפ אורבך אמר שיש לו עבודה בגרמניה,‬
‫ולא רצה לעזוב.‬
‫הוא התחיל את מה שנקרא "תוכנית הפיצויים",‬
‫שמעבירה ליהודים תשלום חודשי‬
‫אם העסקים שלהם נגנבו מהנאצים,‬
‫עד היום.‬
‫אז אימי גדלה בלי אבא שלה.‬
‫אז מרתה ובתה הקטנה הלן,‬
‫הפליגו בספינה לאמריקה.‬
‫והספינה לא הורשתה לעגון,‬
‫אז הן הפליגו לקובה.‬
‫כשהן סוף־סוף הגיעו לניו יורק,‬
‫בוושינגטון הייטס,‬
‫שם התיישבו הרבה מיהודי גרמניה…‬
‫רבים מיהודי גרמניה‬ ‫התיישבו בוושינגטון הייטס,‬
‫שכינו אותה "פרנקפורט על ההדסון".‬
‫אבא שלי היה בן 13 כשהוא היגר.‬
‫והוא לא דיבר אנגלית.‬
‫ובר המצווה שלו התקרבה.‬
‫לא רק שהוא נאלץ ללמוד את ההפטרה שלו,‬
‫הוא נאלץ ללמוד אנגלית.‬
‫תאכלו, גבירותיי. מי צריכה בייגל?‬
‫אז בגלל שייתכן שהיית שם…‬
‫מתי מקס והלן נפגשו?‬
‫היה מועדון לילה בניו ג'רזי. את זוכרת אותו?‬
‫לא.‬ ‫-משהו "ריביירה".‬
‫והוא סיפר בדיחות.‬
‫הוא היה סטנדאפיסט.‬
‫כלומר, חובבן, אבל הוא סיפר בדיחות.‬
‫תמיד אמרתי לו שהוא צריך להיות בקאטסקילס.‬
‫הוא היה צריך להיות אחד מהם.‬ ‫-כי היה לו חוש הומור יוצא דופן.‬
‫הוא היה נהדר.‬ ‫-זה לא היה הומור נועז ובוטה,‬
‫זה היה הומור עדין מאוד.‬ ‫-עדין.‬
‫הוא הצחיק אותה.‬
‫הוא תמיד הצחיק אותה.‬
‫אפילו כשהם התווכחו הוא הצחיק אותה.‬
‫אנו צעקנו או צחקנו.‬
‫זה נכון.‬
‫אתם שומעים אותי טוב?‬
‫זה היה חזק מדי.‬
‫בסדר.‬ ‫-אל תגביר יותר מדי.‬
‫בסדר, איך זה עכשיו?‬ ‫-אבא, יש לך את הדבר ההוא?‬
‫לא.‬ ‫-הוא אף פעם לא שם אותו.‬
‫אולי תשים אותו ולא נצטרך להגביר יותר מדי?‬
‫שים את מכשיר השמיעה שלך.‬
‫שים אותו.‬ ‫-לוקח זמן רב מדי לסדר אותו.‬
‫טוב, אז לא תשמע אותי.‬
‫בסדר.‬
‫אתה יודע מה יהיה טוב?‬ ‫במקום לשים מכשיר שמיעה,‬
‫פשוט תגיד "מה" הרבה.‬
‫תפסיק.‬ ‫-מה יש לזה?‬
‫אנחנו כאן,‬ ‫עם ארבעת האנשים שהוריי אהבו יותר ממני.‬
‫נתחיל ב…‬
‫הדבר הכי גרוע שקרה לי בגיל חמש, ריצ'רד.‬
‫שוקו חם?‬ ‫בחיי, אתה מתפנק.‬
‫כן, אני מפונק מאוד.‬
‫אולי תיתן קצת לריצ'רד?‬
‫לתת קצת לריצ'רד?‬ ‫למה אני לא יכול ליהנות ממשהו לחמש דקות?‬
‫למה אני צריך לתת לו משהו?‬
‫תאכל את זה ותן לו את השאר.‬
‫בסדר.‬
‫בוא הנה, ריצ'רד.‬
‫הינה הוא.‬ ‫-שלום.‬
‫הבן המועדף עליכם.‬
‫זה מספיק!‬
‫לא, קדימה. זה טעים. קח עוד.‬
‫כשהם הביאו את ריצ'רד הביתה,‬ ‫זה היה סוף האור שלי על כדור הארץ.‬
‫יש סרטונים ביתיים, אגב,‬ ‫שבהם אתה מנסה לחנוק אותי למוות.‬
‫זה בסדר.‬
‫אבל הייתה לנו ילדות די נחמדה למרות זאת.‬
‫אז הכרתי את ההורים שלך כשהייתי בת 13.‬
‫אני בוודאי לא זוכר.‬ ‫-כן, היית קטן.‬
‫אז נשארת איתנו בדירה?‬
‫בניו יורק? בברונקס?‬ ‫-כן.‬
‫אימא שלך פשוט חיבבה אותי‬ ‫כשהייתי ילדה מביכה ואומללה בת 13.‬
‫היא הבינה שאני צריכה חברה.‬
‫כמובן. היא אהבה אותך מיד.‬
‫ואני חושב שהעניין השני הוא…‬
‫מבלי לפגוע בך…‬
‫היא ממש שנאה שיש לה בנים.‬
‫כן.‬ ‫-האדם הבא שהם פגשו…‬
‫הייתה… מוניקה?‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫הם מיד התייחסו אליה כמו לבתם.‬
‫ואז קארן, שהם מיד התייחסו אליה כמו לבתם.‬
‫כעת היו להם שתי בנות שהם אהבו הרבה יותר…‬
‫מריצ'רד או ממני.‬
‫ואז החיפושית החמישית…‬
‫איזבליטה, שגם אליה הם התייחסו כמו לבתם.‬
‫איזבליטה הגיעה כדי לטפל באימא שלי,‬
‫ואז נשארת וטיפלת גם באבא.‬
‫כן.‬ ‫-ושניהם אהבו אותך מאוד.‬
‫מאוד.‬
‫עדיין לא התרגלתי.‬
‫אני חיה עם הזיכרונות שלהם.‬
‫כן. מדי יום.‬
‫כן. גם אנחנו.‬ ‫-כן.‬
‫אז הם אהבו אותנו…‬
‫למרות שהיינו ילדים נוראים.‬
‫הם היו מאוד מתוקים כלפינו,‬
‫ותמכו מאוד בכל מה שרצינו לעשות.‬
‫הערכים היו אמנות, תרבות, חינוך ואדיבות.‬
‫ו…‬
‫זה לא מגיע משום מקום.‬
‫אבל כשזה מגיע מהמקום שממנו הם באו,‬
‫והשנאה שהם סבלו,‬
‫העובדה שהם יצאו ככה, זה…‬
‫משהו שלנצח אהיה אסיר תודה עליו.‬
‫ו… אקשן!‬
‫הינה הם.‬
‫התפקיד שלי היה ליצור משפחה.‬
‫זה האיש שמנהל את התוכנית, פיל רוזנטל!‬
‫- כולם אוהבים את ריימונד -‬
‫ההורים שלי השפיעו עליי מאוד בכל היבט בחיי.‬
‫עד כדי כך שכשהגיע הזמן‬ ‫לכתוב הורים לתוכנית הטלוויזיה שלי,‬
‫תנחשו על מי הם היו מבוססים במידת מה?‬
‫הסיטואציות היו די אמיתיות,‬
‫אבל כמה מתכונות האופי לא היו כאלו.‬
‫במילים אחרות, זה היה מוגזם.‬
‫מה אתה חושב שאנחנו, מוגבלים?‬
‫אנחנו לא יכולים לקנות פירות בעצמנו?‬
‫אין ספק שהם מצחיקים.‬ ‫-כן.‬
‫ראינו את זה בסרט בפעם הראשונה,‬
‫כשהתקשרנו אליהם מרוסיה בטעות‬ ‫כשעשינו גרסה של "ריימונד".‬
‫והם ענו, במזל גדול הם היו ערים.‬ ‫-כן.‬
‫והם ענו לסקייפ.‬
‫הלו?‬
‫שלום, אתם רואים אותנו?‬
‫הינה זה, בסדר.‬ ‫-היי.‬
‫בסדר.‬
‫אלו ולדימיר ולודמילה.‬
‫אלו מקס והלן.‬ ‫-ולדימיר ולודמילה?‬
‫מקס והלן.‬ ‫-שלום.‬
‫הטכנולוגיה הזאת מדהימה.‬
‫ואז אבא שלי לוחץ על הכפתור הלא נכון‬ ‫והם חושבים שאנו לא רואים אותם.‬
‫ידעתי. מקס, אמרתי…‬
‫אוי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-אמרתי לך שלא לגעת בשום דבר.‬
‫בגלל זה יש לנו תוכנית.‬
‫בגלל זה אני כאן אתכם במוסקבה.‬
‫בגלל הדבר הזה.‬ ‫-ככה זה במשפחה שלנו.‬
‫כשרואים את אימא שלי משתמשת בסקייפ…‬ ‫-המצח.‬
‫זה יצא כמו "טוטסי".‬
‫כאילו, צחוקים ענקיים.‬ ‫-צחוקים ענקיים.‬
‫אני חושבת שזה מעניין מאוד.‬
‫תמיד התעניינתי ב…‬ ‫-את לא צריכה להתקרב כל כך, אימא.‬
‫…ספרות רוסית.‬
‫אתם יודעים, אופרה. אתם אוהבים אופרה?‬
‫הם לעולם לא יפטרו ממנה.‬ ‫-…במוסקבה במשך שלושה ימים.‬
‫זה יימשך כל הלילה.‬
‫…בתקופה שבה זה היה מקסים.‬
‫אגב, מעניין אתכם מה שלומי?‬
‫היה ביניהם חיבור מיידי ולא שכחתי את זה.‬
‫כשעשינו את תוכנית הטיולים,‬
‫חשבתי, "זו המקבילה‬ ‫המודרנית לגלויה, להתקשר…‬
‫להורים שלך", נכון?‬ ‫להראות איפה אתה, לספר על המקום.‬
‫וגם, משום שאני מגיע מעולם הסיטקום,‬
‫דמויות חוזרות ומצחיקות.‬ ‫אתה רוצה אנשים מצחיקים.‬
‫הם היו הכי מצחיקים באופן הטבעי ביותר.‬
‫ריץ' אמר, "כן, אנו מצלמים את ההורים."‬
‫בכל פעם לאחר מכן הוא אמר…‬
‫"הם מספקים את הסחורה."‬
‫הם תמיד מספקים את הסחורה.‬
‫בכל פעם.‬ ‫-תמיד מצחיק.‬
‫מה תעשו לכבוד יום ההולדת?‬
‫אנחנו יוצאים ל…‬ ‫-כן.‬
‫ל"מריבל".‬
‫היינו שם ביום הנישואין שלכם.‬
‫כן, כבר יותר מ-60 שנה.‬
‫נכון.‬ ‫-מה?‬
‫יום הנישואין שלנו.‬
‫אה, טוב.‬
‫מושלם.‬
‫אראה לך את מזג האוויר בחוץ.‬
‫רק שנייה.‬
‫מקס, אתה…‬
‫מה אתה עושה?‬
‫אתה רואה?‬
‫כן.‬
‫זה נפלא.‬ ‫-מעונן מאוד.‬
‫כולם רואים את הנוף מצוין.‬
‫תודה.‬
‫כדאי שנראה את זה מעכשיו כשנתקשר אליכם.‬
‫מה?‬
‫במקום להסתכל עליכם פשוט נסתכל על זה.‬
‫זה לא יותר נחמד?‬
‫אראה לכם מה אני אוכל.‬
‫מה זה?‬
‫סרדינים.‬ ‫-סרדינים.‬
‫כי אתם דואגים שאני לא אוכל מספיק.‬
‫נכון?‬
‫כן, זה ממש מדאיג אותי.‬
‫אני רואה את כל האוכל הזה,‬
‫מה אתה חושב שאימך הייתה אומרת?‬
‫אני יודע.‬
‫"אתה צריך את כל זה?"‬ ‫-"יותר מדי."‬
‫"יותר מדי", זה קודם כל.‬ ‫אי אפשר ליהנות, כי זה יותר מדי. ו…‬
‫"לא נאכל בחוץ השבוע."‬
‫"יהיו לנו המון שאריות."‬
‫אימא, את יודעת מה היית אוהבת?‬
‫את הפירות.‬
‫אולי הפירות הטובים בעולם.‬ ‫אראה לך משהו שלא ראית.‬
‫ראית כזה פעם?‬
‫כן.‬
‫אז תגידי לי מה זה, אימא.‬
‫זה פרי ואתה פותח אותו.‬
‫את גאונה.‬
‫אני זוכרת קיץ שבו גרתי איתם,‬ ‫עבדתי ב"מדי מארט",‬
‫ונאלצתי לתפור את המדים שלי, או משהו.‬
‫אביך ראה את טכניקת התפירה שלי ופשוט נגעל.‬
‫הוא תפס שליטה.‬
‫הוא הראה לי איך לעשות את זה טוב יותר.‬
‫הוא היה חייט טוב.‬ ‫-נכון.‬
‫והוא היה האדם הנקי והמסודר ביותר שפגשתי.‬
‫אין לנו זיכרון כזה.‬ ‫-כן.‬
‫אבל זה מצחיק.‬
‫המרתף שלכם, עם דוד המים החמים…‬ ‫-הוא שמר עליו…‬
‫הוא היה נקי יותר מכל חדר בביתי.‬ ‫-את יודעת למה?‬
‫למה?‬ ‫-אף אחד לא ירד לשם.‬
‫אף אחד… לא היה כלום…‬
‫היה לו ארגז כלי עבודה.‬ ‫-כן.‬
‫אף אחד לא תיקן, לא עשינו כלום.‬
‫זה לא התלכלך.‬ ‫-זה לא התלכלך כי לא השתמשו בו.‬
‫כמו הסירים והמחבתות של אימי.‬ ‫-לא הבנתי את זה… תפסיק.‬
‫לפרוטוקול, אימא שלך הייתה בשלנית טובה.‬
‫אל תהרסי לי את השטיק, זה כל מה שיש לי.‬
‫היא הייתה בשלנית טובה.‬ ‫-נחמד.‬
‫אני חושבת שזו הגאולה שלך, הלן.‬
‫תמיד אהבתי את הבישולים של החותנת שלי.‬
‫תודה, מוניקה.‬
‫כשאכלתי חלק זוועתי מפרה בטאקו אתמול,‬
‫אמרתי, "אני מתגעגע לבישולים של אימא שלי."‬
‫אתה צריך להתבייש בעצמך.‬
‫הם תמיד התלוננו על הבישולים שלה, נכון?‬ ‫ולא אהבנו את הבישולים שלה?‬
‫כן.‬ ‫-המרקים שלה, הכול היה מצוין.‬
‫אבל הם תמיד התלוננו, תמיד אמרו שזה נורא.‬
‫אני צוחק על הבישולים של אימא שלי,‬ ‫תמיד עשיתי את זה.‬
‫זה הגיע ל"ריימונד". זה חלק מהשטיק.‬
‫יש מנה שהיא עושה אותה מצוין.‬
‫מרק עם קניידלך.‬
‫אני אעשה זאת.‬
‫מקס, אני השפית. לא היה לך שום קשר לזה.‬
‫נכון. עשית הכול בעצמך?‬ ‫-כן.‬
‫הכנת את המרק ואת הקניידלך.‬
‫כן. בלי עזרה.‬ ‫-נכון?‬
‫של מי המתכון הזה?‬
‫שלי.‬
‫לא למדת אותו מאימא שלך?‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫לא.‬ ‫-זה לא משהו נחמד שעובר מדור לדור?‬
‫לא.‬ ‫-כן, את יכולה להגיד, אז תגידי.‬
‫מה זה משנה? זה נשמע יותר טוב.‬
‫תמיד חשבתי שזו המנה הכי טובה שלך.‬
‫נכון.‬
‫לא.‬ ‫-את לא חושבת?‬
‫אין לך תחרות.‬
‫אני אטעם.‬
‫כן.‬
‫מה זה אומר, "כן"?‬
‫אהבתי.‬
‫זה מצוין, אבל…‬ ‫-אבל מה?‬
‫ייתכן שאני משוחד, אני צריך חוות דעת שנייה.‬
‫רגע.‬
‫מה זה?‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר.‬
‫מי זה?‬ ‫-בוא איתי.‬
‫מי זה?‬ ‫-זה חברי, דן.‬
‫היי, דן.‬ ‫-הוא אוהב מרק.‬
‫נעים להכיר.‬
‫זה דניאל בולו, אחד השפים הגדולים בעולם.‬
‫מרק עם קניידלך. המנה האהובה עליי.‬
‫יופי.‬
‫אז הוא יטעם ממרק הקניידלך של הלן רוזנטל.‬
‫את יודעת מי זה, אימא?‬
‫מה?‬
‫את יודעת שלא רחוק יש את "אפסירי בולו"?‬
‫כן.‬ ‫-ו"בולו סוד"?‬
‫כן.‬ ‫-נכון? ומסעדת "דניאל"?‬
‫כן.‬ ‫-זה דניאל בולו.‬
‫אני דניאל בולו.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫נעים מאוד, גברתי.‬
‫הכנתי מרק עם קניידלך כמה פעמים.‬ ‫לא גדלתי על זה, אבל…‬
‫כן?‬
‫אני מת על זה. אלוהים, זה מצוין.‬
‫ואו, אימא.‬ ‫-רואה?‬
‫הוספת עשבי תיבול?‬ ‫-כן.‬
‫פטרוזיליה או שמיר? מה זה?‬
‫פטרוזיליה בעיקר.‬
‫הוספת גם שמיר?‬
‫כן, אני משתמש בהרבה שמיר.‬
‫תראי, הבאתי שמן שמיר.‬
‫היא רוצה את זה.‬ ‫-נפלא. תודה.‬
‫היא אוהבת שמיר.‬ ‫-זה שמן זית עם שמיר.‬
‫תוסיפי קצת למרק שלך ותראי.‬
‫זה צף למעלה.‬
‫שמיר נוזלי?‬
‫בבקשה. שמיר נוזלי. רוצה?‬
‫לא, תודה.‬ ‫-כדאי לך לנסות.‬
‫טוב.‬ ‫-זה מדהים.‬
‫אני חושב שתאהב.‬ ‫-תודה.‬
‫דניאל בולו במטבח שלך,‬
‫הוא נותן לך משהו ואתה מסרב?‬ ‫-טוב.‬
‫זה מצוין.‬ ‫-נחמד, נכון?‬
‫בפעם הראשונה שביקרתי בבית הלן בישלה,‬
‫ובפעם הראשונה שלי שם, לעולם לא אשכח את זה,‬
‫היא הביאה משהו לשולחן,‬
‫וכפית נפלה או משהו וכמובן שמקס אמר, "אוי!"‬
‫שמעו את ה"אוי" בכל העולם בגלל שכפית נפלה.‬
‫ואז הם התחילו לצחוק.‬
‫אני לא… היא עמדה שם וכעסה,‬ ‫זה היה הביקור הראשון שלי שם.‬
‫ואני זוכרת שהיא אמרה, "עזור לי, מקס!"‬
‫ואז… אני כעסתי.‬ ‫-עדיין צוחקים.‬
‫קמתי ועזרתי לה ואני חושבת‬ ‫שזה חיבר בינינו. אז כעבור חודשיים,‬
‫היא לקחה אותי הצידה ואמרה…‬
‫"אני יודעת שפיליפ עלול להיות קשה מאוד.‬
‫אני רוצה שתדעי.‬
‫אם משהו יקרה ביניכם…‬
‫את ואני נמשיך להיות חברות."‬
‫אימא שלי, גבירותיי ורבותיי.‬
‫"כרגע הכרתי אותה, אבל אני בצד של מוניקה."‬
‫היא רצתה בנות.‬
‫וברגע שהיא מצאה אחת…‬ ‫-כן.‬
‫"שלום, פיליפ."‬
‫אי אפשר לשכוח אותי בכזו קלות. נכון?‬
‫טוב, זה פרומו רשמי של NETFLIX לתכנית.‬
‫טוב, איזה ערוץ?‬ ‫-אתה לא יודע מה לעשות.‬
‫אני מבטיח שזה אמיתי במאה אחוז.‬
‫מה אנחנו מחפשים?‬
‫את התוכנית שלו.‬
‫זה עדיין לא משודר, נכון?‬
‫- פיל -‬
‫נסי "פיל".‬
‫פי.‬
‫אייץ'.‬
‫אני יודעת לאיית.‬
‫את יודעת מה שם התכנית?‬
‫כן.‬ ‫-איך קוראים לה?‬
‫"מי מאכיל את פיל?"‬
‫תני לי לנסות.‬
‫איך קוראים לתוכנית?‬
‫איזבליטה העניקה למקס‬ ‫את האושר הגדול ביותר שלו,‬
‫וזה היה תריסר ביצים…‬
‫מדי יום.‬ ‫-לא.‬
‫תריסר ביצים ב-75 סנט.‬
‫המחיר הכי טוב שיש.‬
‫איכשהו איזבליטה מצאה את הביצים הכי זולות…‬
‫כן.‬ ‫-וזה ממש שימח את מקס.‬
‫והוא תמיד קרא לי…‬
‫"איזבליטה, אל תשכחי לקנות ביצים."‬
‫לאבא שלי היה טעם פשוט מאוד.‬
‫אני חושב שמדי יום הוא שאל את אותה השאלה.‬
‫"הביצים שלי רכות?"‬
‫זה שיגע את אימא שלי,‬ ‫כי היא ידעה לעשות אותן רכות.‬
‫היא ידעה שככה הוא אוהב אותן.‬
‫אני יודעת. מצחיק שבכל פעם,‬ ‫מדי בוקר הוא שאל אותי,‬
‫"מה דעתך? כמה ביצים לאכול?‬
‫שתיים או שלוש?"‬
‫הוא רוצה שתגידי "שלוש".‬
‫כן, כמובן.‬
‫"כי זה בריא לך, מקס,‬ ‫לאכול שלוש ביצים מדי יום."‬
‫זה נחמד. כשאני הכנתי לו ביצים הוא אמר,‬
‫"אתה מבשל אותן יתר על המידה?"‬ ‫-נכון.‬
‫"אתה… הן מוכנות עכשיו".‬
‫ואם הלכנו למסעדה או לבית הקפה,‬
‫ניסינו למנוע ממנו מלהיכנס למטבח,‬
‫ולומר לאדם שמכין את הביצים במסעדה‬ ‫איך להכין את הביצים.‬
‫ולאימא שלי הייתה אהבה אחת גדולה בחייה.‬
‫לא הילדים שלה.‬
‫ולא בעלה.‬
‫זו הייתה האופרה.‬ ‫זה היה הדבר האהוב עליה.‬
‫היא הייתה משליכה את כולנו מהגג,‬
‫עבור חמש דקות עם פלסידו דומינגו.‬
‫אהבתי את בובת הלאמה על המדף.‬
‫מה לגבי דומינגו?‬
‫פלסידו דומינגו, כמובן.‬
‫אולי תתמקדי עליו‬ ‫כדי שימלא את המסך לכמה דקות?‬
‫וסאת'רלנד.‬
‫ג'ואן סאת'רלנד. כן, כולם.‬ ‫אלו הדברים שאימא שלי אוהבת.‬
‫אסור היה בתכלית האיסור‬ ‫להפריע לה בשבת אחר הצוהריים,‬
‫בשידור חי של WQXR‬ ‫מ"מטרופוליטן אופרה האוס".‬
‫"אני מאזינה לאופרה!"‬
‫"אימא, שברתי רגל."‬ ‫"אני מאזינה לאופרה!"‬
‫לכולנו יש אהבות פשוטות בחיינו, נכון?‬
‫וכדי למצוא את האושר והשמחה‬ ‫בדברים הקטנים האלו…‬
‫להאזין לאופרה.‬
‫ברדיו, בשבת אחר הצוהריים.‬
‫לאכול ביצים רכות…‬
‫וליהנות מזה כל כך.‬
‫אם תמצאו את זה בחייכם, אני ממליץ על כך.‬
‫כי אז תמיד תהיו מאושרים ממשהו.‬
‫אתן יודעות מה כתבנו על המצבה שלו?‬
‫אינכן יודעות מה כתוב?‬ ‫-לא.‬
‫"האם הביצים שלי רכות?"‬
‫כן.‬ ‫-יודעות מה כתוב על המצבה שלה?‬
‫תשובתה אליו.‬
‫"אני מאזינה לאופרה."‬
‫"אל תפריעו לי."‬
‫אני חושב שאתה נהנה שם‬ ‫יותר מכל המקומות שבהם היית.‬
‫נכון?‬ ‫-לא נראה לי.‬
‫למה את לא חושבת, אימא?‬
‫כי אתה נהנה בכל מקום שבו אתה נמצא.‬
‫את צודקת.‬
‫נראה לי שהפעם קצת יותר.‬ ‫-לא.‬
‫נראה שיש…‬
‫האנשים נחמדים יותר, או משהו. לא יודע.‬
‫מקס, אמרת את זה כשהם היו בישראל.‬
‫עכשיו אתה אומר שהוא מאושר יותר כאן.‬
‫הוא מאושר בכל מקום.‬
‫בסדר.‬
‫העיקר שהוא לא כאן.‬
‫כאן איתנו, כן.‬
‫חבר'ה, קחו אותם ותנו להם תוכנית.‬
‫עשית את התוכנית המיוחדת.‬ ‫בזכותך התוכנית המיוחדת הייתה מיוחדת.‬
‫תודה.‬
‫אני יודע שהם אהבו אותך.‬
‫וגם אני אהבתי אותם, כן.‬
‫הלן הייתה קרובת המשפחה הכי נפלאה שלי,‬ ‫יכולנו לספר זו לזו הכול.‬
‫זה מתוק.‬ ‫-צחקנו כל הזמן.‬
‫לאחר מותה הייתי מתקשרת לאביך‬ ‫והוא תמיד אהב את זה.‬
‫הוא תמיד שאל בחורף,‬
‫"מספיק חם לך? יש לך חימום?"‬
‫כן, כי הוא רואה בית עץ ביער.‬
‫"איך את חיה?"‬
‫"איך את מחממת? עם עצים?"‬
‫כן.‬
‫"אפשר להביא לך פחמים?"‬
‫כן.‬ ‫-מיד נחזור עם עוד שיחות על עצים.‬
‫מה קורה בניו יורק?‬
‫איך מזג האוויר היום?‬
‫קר.‬ ‫-איך אתה יודע? אתה אף פעם לא יוצא.‬
‫לא יצאת. לא כל כך קר.‬ ‫-פתחתי חלון.‬
‫אתה אפילו לא פותח חלון.‬
‫בכל אופן…‬ ‫-נשמע מאוד מלהיב שם.‬
‫כן, מאוד מלהיב.‬
‫זה מה שקיבלתי מהם.‬
‫לא רק תכונות האישיות שקיבלתי מהם, אלא…‬
‫באמצעות דוגמה,‬
‫למדתי שחוש הומור‬
‫הוא כנראה התכונה האנושית הכי פחות מוערכת.‬
‫לא נכון.‬
‫אני מרגישה שזו תכונה חשובה.‬
‫באמת.‬
‫לא, אז את מסכימה איתי.‬ ‫-נכון.‬
‫אבל קודם רצית שלא להסכים איתי.‬ ‫-לא נכון.‬
‫זה הסגנון.‬
‫אני מודה לכן על…‬
‫חיים שלמים של יותר מחברות ומשפחה.‬
‫כולנו היינו.‬ ‫-נכון.‬
‫מוניקה אמרה שאתם הולכים לחתונה היום, זה…‬
‫נכון.‬
‫כולם מתחתנים פתאום.‬
‫אתה ממליץ על זה, נכון?‬
‫לא.‬
‫זה מוסד טוב, אבל מי רוצה לגור במוסד?‬
‫יש לנו פינה שבה מתקשרים לחברים קומיקאים‬ ‫והם מספרים בדיחה בשביל מקס,‬
‫זו מחווה נחמדה לרוח שלו.‬ ‫-כן.‬
‫היא נשארת בחיים.‬ ‫-כן.‬
‫כל הכבוד, בנים. שני בנים נחמדים.‬
‫זה כל מה שהוא רצה, שני בנים נחמדים.‬
‫שאלנו מה הוא רוצה ליום הולדתו.‬ ‫"שני בנים נחמדים", כי לא היו לו כאלו.‬
‫אבל אני יודע שהם ממש אהבו‬ ‫שאנחנו עובדים ביחד.‬
‫כן.‬ ‫-וזה נהדר.‬
‫זה פשוט נהדר.‬ ‫-בהחלט.‬
‫היינו כמו הבנות שלהן. זה היה…‬
‫כן.‬ ‫-לא הרגשנו כמו הכלות שלהם,‬
‫בהחלט היינו…‬
‫והם הרגישו ככה לגבי שתינו.‬
‫עד שאבא אמר לנו ביומו האחרון…‬
‫"לא יכולתי לבקש ארבעה ילדים טובים יותר."‬
‫כן.‬
‫תודה שהרסת את האווירה.‬
‫ואיזבליטה.‬
‫אז נדבר איתך כשתגיע הביתה.‬ ‫-כן.‬
‫תיהנה משאר השהות שלך, יקירי.‬
‫תודה.‬
‫זה הכי טוב שלך.‬ ‫-אתה צודק.‬
‫אתה רוצה להיות במקומו?‬
‫לא.‬
‫אני צריך להיות כאן, איתך.‬ ‫-אולי זה הכי טוב שלך.‬
‫נכון.‬
‫חשבת על זה?‬
‫תודה על הסיום המוצלח.‬
‫שלום.‬
‫שמור על עצמך.‬
‫גם אתה.‬
‫"אולי זה הכי טוב שלך."‬
‫זה כל מה שאתה רוצה.‬
‫תרגום כתוביות: ליאת בר־און‬