-Är det bra? -Ja. Blockerar.
EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Okej? Jag vill bara… Vänta.
Jag vill se så att jag spelar in.
Okej, Philip. Då gör vi det.
Vi kollar micken.
-Vänta, vad hände? -Hallå.
Allvarligt? Hallå.
Hallå? Ett, två, tre, fyra?
-Redo att filma. -Kom igen.
Filmar vi?
-Kamerahastighet. -Nu så.
-Hallå? -Är det här residens Rosenthal?
Har jag rätt nummer?
-Mazel tov! -Hej.
-Du rör dig inte. -Hej.
-Jaså? -Du rör dig inte.
Jo då.
Nej. Han kan inte prata.
Jag kan prata. Hör ni mig?
Ditt ljud och din bild synkas inte.
Synkas jag inte?
Nej.
Vänta lite. Jag ringer upp igen. Okej?
-Va? -Vänta lite bara. Det går bra.
Hallå! Vänta, kan vi höra dig?
-Kan ni höra mig? -Ja.
Vad gör du, Philip?
Jag torkar av er. De sa att ni såg smutsiga ut.
Är det skärmen eller ni?
Jag hör dig inte.
-Hej. -Hallå.
Hallå.
Mamma, ert ljud är för högt för ni hör…
Vänta. Nej, den andra.
Max, du gör alltid så här.
Berätta om Thailand.
Bangkok är en stor galen stad med mycket trafik
och mycket oljud och fantas… Är du okej?
Ja, jag mår bra. Fortsätt.
Du vet att vi filmar, va?
-Vänta lite. -Vänta.
Nej, det är den lägre…
Vänta.
-Det har blivit en vetenskap… -Okej.
…eller hur?
GRATTIS PÅ BRÖLLOPSDAGEN
En glad och hungrig man
Reser över hav och land
Han försöker att förstå
Konsten med pasta, fläsk Kyckling och lamm
Han kör till dig
Han flyger till dig
Han sjunger för dig
Och dansar för dig
Han skrattar med dig
Och gråter för dig
Han ber bara om en sak i gengäld
Nån som matar, nån…
Nån som matar Phil
Mata honom nu
Redo? Nu kör vi.
Hej.
Hur mår du?
Bra. Hur mår ni idag?
Okej. Jag vet varför ni vill se programmet.
För att se dessa människor, Somebody Feed Phils riktiga stjärnor.
Vi ska göra ett specialavsnitt om Helen och Max.
Jag hörde det. Vad roligt.
Vad tycker du om Israel den här gången?
Jag älskar det den här gången.
Hör ni vad som händer här? Lyssna.
Fåglar?
Lyssna.
-Jag hör inget. -Jag gör det.
-Vad hör du? -Fåglar.
Jag måste fråga vilka fåglar ni har hemma hos er? Jag…
Det kan komma utifrån.
Det är definitivt utifrån.
En gondoljär passerar och sjunger.
Menar du att nån går på gatan och sjunger?
Gondoljär.
Gatorna är vatten…
-Du har rätt. Jag förstår. -…för jag är i Venedig.
Har du hört talas om gatuflickan i Venedig?
Nej.
Hon drunknade.
Så…
Förstår ni varför ni båda är så roliga?
-Vi gör det… -Så roliga ihop.
…för att de var de mest älskade och bästa delen av programmet.
Folk tog sig igenom min skit för att komma till dem.
Jag tyckte om att se dig dansa tango. Det var min favorit.
Det var det läskigaste jag gjort hittills i programmet.
Du såg fantastisk ut.
Ja, men du dansade lite klumpigt.
Nej, det gjorde han inte.
Håll dig till det du gör bäst, ditt pladder. Din gåva för pladder.
Glöm dansen.
Nej, glöm inte den. Du var jätteduktig.
Jag håller inte med honom.
Okej. För hon är ingen duktig dansare.
-I alla fall… -Har du det bra?
Inte nu längre.
Motsatser lockar.
Det var härligt att se hur olika de var,
men det fanns en…
Helen skrattade alltid åt alla hans grejer.
Vi kommunicerar. Det är 50-50.
Hon pratar, jag lyssnar.
Ja, så är det.
Tro inte på honom. Han lyssnar inte.
Jag visste aldrig om de försökte vara roliga
eller om de bara var jätteroliga alltid.
Nog både och.
Min mamma försökte nog inte så mycket
och min pappa försökte och lyckades
och misslyckades ibland och insåg det inte ibland.
Ja.
Allt det här.
Pappa, kan du tända lampan ovanför sängen?
De vill ha den lilla lampan tänd bakom dig.
Pappa är i sin hemmiljö.
Här kommer han. Titta på…
Den…
Vad är så roligt?
Den svängde runt bara.
Nu måste han dra tillbaka den. Bra.
Den andra också?
Ja, varför inte? Gör det jämnt.
Det här är huvudskälet till att jag ville göra det,
för jag kan äntligen fråga Richard:
Varför dödade du våra föräldrar?
Min pappa föddes som Max Horst Rosenthal
1926 i Berlin, Tyskland,
och vår mamma, Helen Ruth Auerbach,
föddes i Hamburg, Tyskland, 1933.
Min pappa och hans familj var där när Kristallnacht inträffade.
Kristallnatten,
när nazisterna gick på gatorna och förstörde judiska affärer
och misshandlade alla de hittade.
De behövde gömma sig i sin lägenhet.
Det är ett mirakel att de kunde fly från Tyskland direkt efter det.
Min mamma hade inte samma tur.
Hon och hennes mamma tillfångatogs av nazisterna
och skickades till ett koncentrationsläger i Frankrike.
De separerades från min mammas pappa,
Philip Auerbach, som jag faktiskt är döpt efter.
Och efter kriget, de överlevde uppenbarligen,
skrev de till Philip Auerbach:
"Vi åker till Amerika. Vi har släktingar i Amerika."
Philip Auerbach sa att han hade jobb att göra i Tyskland
och ville inte åka.
Han startade ett återbetalningsprogram,
vilket betalar judar en gång i månaden
om deras verksamhet stals av nazisterna,
än idag.
Min mamma växte upp utan sin pappa.
Martha och hennes lilla dotter Helen
tog en båt till Amerika
och båten släpptes inte in,
så de åkte till Kuba.
Sen när de till slut kom till New York,
i Washington Heights,
där många tyska judar bosatte sig,
så många tyska judar bosatte sig i Washington Heights
att det kallades Frankfurt på Hudson.
Min pappa var 13 när han utvandrade,
och han pratade ingen engelska alls,
och hans bar mitzva var på gång,
så han skulle inte bara lära sig sin haftarah-del,
utan även engelska.
Okej, hugg in. Vem behöver en bagel?
Du var kanske där,
när träffades Max och Helen?
Det fanns en nattklubb i New Jersey.
Minns du den?
-Riviera-nånting. -Och han drog skämt.
Han var ståuppkomiker.
Amatör, men han drog skämt.
Jag sa alltid att han borde vara på Catskills.
-Han borde ha varit en… -Han hade en särskild humor.
-Han var fantastisk. -Inte en sällskaplig, utåtriktad humor.
-En mycket subtil humor. -Subtil.
Fick henne att skratta.
Han fick alltid henne att skratta.
Till och med när de bråkade.
Vi skrek eller skrattade.
Det stämmer.
Hör ni mig okej?
Det var för högt bara.
Okej.
Nej, inte för högt.
Okej. Hur är det nu?
Pappa, har du din grej?
Nej.
Han har den aldrig.
Vi kan väl göra så?
Då behöver du inte skruva upp den så högt.
Sätt på hörapparaten.
-Sätt på den! -Det tar för lång tid att fixa.
Okej, då hör du mig inte.
Okej.
Vet du vad som är bra? Istället för hörapparat,
säg bara "va" ofta.
-Sluta. -Vad är det med den?
Här är vi med de fyra människor som mina föräldrar älskade mer än mig,
vi börjar med det värsta
som hände mig när jag var fem, Richard.
Varm choklad? Oj, vad du blir bortskämd.
Ja, jag är väldigt bortskämd.
Du kan väl ge lite till Richard?
Ska jag ge lite till Richard?
Varför får jag inte njuta av nåt i fem minuter?
Varför måste jag ge honom nåt?
Ät den och ge honom resten.
Okej.
Kom, Richard.
-Här är han. -Hej.
Er favorit.
Det räcker!
Nej, varsågod. Ta lite till.
När de kom hem med Richard, var det slutet på mitt ljus på jorden.
Ni ska få se många videoklipp när du försökte strypa mig till döds.
Det är okej.
Men vi hade en ganska bra barndom trots det.
Min första gång med dina föräldrar var när jag var 13.
-Jag minns det säkert inte. -Du var liten.
Bodde du med oss i lägenheten?
-I New York? I Bronx? -Ja.
Ja. Din mamma tog in mig när jag var en besvärlig,
olycklig 13-åring.
Hon såg att jag behövde en vän.
Självklart. Hon älskade dig direkt.
Och det andra var nog,
inte för att ta nåt ifrån dig, hon hatade verkligen att få söner.
-Ja. -Nästa person de träffade var Monica?
-Ja? -Ja.
Som de direkt tog in som en dotter.
Och Karen, som de direkt tog in som en dotter.
Så nu hade de två döttrar som de tyckte mycket mer om
än både Richard och mig.
Och den femte Beatlen,
Isabellita, som jag vet att de också tog in som en dotter.
Isabellita kom och tog hand om min mamma,
och sen stannade du och tog hand om pappa också.
-Ja. -De älskade dig så mycket.
Så mycket.
Inte vant mig än.
Jag lever med deras minnen.
Varje dag.
-Ja. Vi också. -Ja.
Så de tyckte om oss
fast vi var hemska barn.
De var väldigt snälla mot oss
och väldigt stöttande för vad vi än ville göra.
Värderingarna var konst och kultur och utbildning och vänlighet.
Det kommer inte från ingenting,
men att komma där de kom ifrån
och hatet som de fick utstå,
och att de blev så här
är nånting som jag kommer att vara evigt tacksam för.
Och tagning!
Här är de.
Mitt jobb var att skapa en familj.
Mannen som styr programmet, Phil Rosenthal!
ALLA ÄLSKAR RAYMOND
Mina föräldrar hade stor inverkan på mig i alla aspekter av mitt liv.
Så mycket att när det blev dags att skriva föräldrar till mitt tv-program,
gissa vem de baserades på?
Situationerna var rättvist avbildade, men inte en del av karaktäriseringen.
Med andra ord, det överdrevs.
Vad tror du att vi är, invalider?
Kan vi inte gå ut och köpa frukt?
-De är onekligen roliga. -Ja.
Vi såg det på film första gången,
när vi råkade ringa dem från Ryssland.
Exporting Raymond.
Och de råkade vara uppe.
Det var ren tur att de var vakna
och kunde svara på Skype.
Hallå?
Hallå. Kan du se oss?
-Här är vi. Okej. -Hej!
Okej.
Det här är Vladimir och Lyudmila.
-Max och Helen. -Vladimir och Lyudmila?
-Max och Helen. -Hej.
Den här teknologin är fantastisk.
Sen trycker min pappa på fel knapp
och de tror inte att vi kan se dem längre.
Jag visste det. Max, jag sa…
-Är ni okej? -Jag sa att du inte skulle röra nåt.
Skälet till vårt program.
Anledningen till att jag är här med er i Moskva.
-På grund av det här. -Det är typiskt i vår familj.
-När man ser min mamma använda Skype… -En panna.
Det var som Tootsie.
-Gapskratt. -Gapskratt.
Det är väldigt intressant.
-Jag har alltid varit intresserad av… -Stå inte så nära.
…rysk litteratur.
Opera. Tycker ni om opera?
-…Moskva i tre dagar. -De blir aldrig av med henne nu.
Det blir en helnatt.
…vid en underbar tidpunkt.
Förresten, undrar ni hur det går för mig?
De fick en sån kontakt med dem direkt, jag glömde aldrig det,
så när vi skulle ha vårt reseprogram,
tänkte jag att det är dagens motsvarighet till vykortet,
att ringa sina föräldrar.
Att visa dem var du är, berätta för dem om var du är.
Och dessutom för att jag kommer ifrån komediserie-världen,
återkommande karaktärer, och roliga, man vill ha roliga människor.
Vi kunde inte be om roligare… Naturligt roliga människor.
Rich sa: "Ja, vi filmar föräldrarna."
Varje gång efteråt sa han: "De levererar alltid."
De levererar alltid.
Det är alltid roligt.
Vad ska ni göra på din födelsedag?
-Vi ska gå ut till det här Maribelle. -Ja.
Där vi var på er bröllopsdag?
Ja, det är över 60 år nu.
-Ja. -Vadå?
Vår bröllopsdag.
Tja…
Perfekt.
Jag ska visa vädret därute.
Vänta lite.
Max, ska du…
Vad gör du?
Kan du se?
Ja.
-Fantastiskt. -Väldigt disigt.
Det är en väldigt fin utsikt som alla får.
Tack.
Det här ska nog bli vår vinkel när vi ringer er.
Vadå?
Istället för att titta på er, så tittar vi på det.
Är det inte trevligare?
Jag vill visa er vad jag äter.
Vad har du?
-Sardiner. -Sardiner.
Du oroar dig för att jag inte äter.
Eller hur?
Ja, det oroar jag mig för.
Jag tittar på all den här maten.
Vad tror du att din mamma skulle ha sagt?
Jag vet det.
-Behöver du allt? -För mycket!
-För mycket. Nummer ett. -För mycket.
Njut inte, det är för mycket.
Och vi kommer inte att gå ut i veckan.
Vi kommer att ha en massa rester.
Mamma, vet du vad du hade gillat?
Frukten.
Kanske den bästa i hela världen. Det här har du aldrig sett.
Har du sett det här?
Ja.
Säg vad det är då, mamma.
Det är en frukt och man öppnar den.
Du är ett geni.
Jag minns en sommar när jag bodde med dem och jag jobbade på Medi-Mart,
och jag skulle sy min uniform eller nåt,
och din pappa såg min fållningsteknik och blev äcklad
och han tog över.
-Han visade hur jag skulle göra. -Han var skräddare.
Ja.
Han var den renaste och prydligaste jag nånsin träffat.
-Vi har inte det minnet, men… -Jo.
Men det är roligt.
-Er källare, delen med värmepannan… -Han höll den väldigt…
-Den var renare än nåt rum i mitt hus. -Vet du varför?
-Varför? -Ingen gick dit.
Ingen… Det fanns inget…
-Han hade en verkstadsgrej. -Ja.
Ingen var händig. Vi gjorde inget.
Blev inte smutsigt.
För att det aldrig användes.
-Som min mammas kastruller. -Förstod aldrig det.
Sluta.
Din mamma var en duktig kock.
Förstör inte för mig. Det är allt jag har.
-Jag tyckte att hon var duktig. -Trevligt.
Det här är nog din upprättelse, Helen.
Jag har alltid älskat min svärmors matlagning.
Tack, Monica.
När jag fick den onämnbara delen av kon i en taco igår,
sa jag faktiskt: "Jag saknar mammas matlagning."
Du borde skämmas.
De klagade alltid på hennes matlagning. Vi älskade väl hennes matlagning?
-Ja. -Hennes soppor. Allt var så gott.
Men de klagade alltid, sa att det var så hemskt.
Jag driver med min mammas matlagning. Har jag alltid gjort.
Det kom med på Raymond. Det är en del av grejen.
Hon gör faktiskt nåt väldigt gott.
Hennes matzobollsoppa.
Jag gör det.
Max, jag är kocken. Du har inte gjort nåt här.
-Just det. Du gjorde allt själv, va? -Ja.
Du gjorde soppan och matzobollarna själv.
-Ja. Utan hjälp. -Ja.
Vems recept är det?
Mitt eget.
Är det inte från din mamma?
-Nej. -Inte?
-Nej… -Är det inte
nåt fint som går vidare från generation till generation?
-Nej. -Jo, du kan säga det, säg det.
Vad fan är skillnaden? Låter bättre.
Jag har alltid tyckt att det här var din bästa maträtt.
Det är det.
-Nej. -Tycker du?
Du har ingen konkurrens.
Låt mig smaka.
Ja.
Vad betyder det: "Ja"?
Jag gillar det.
Det är väldigt gott. Men…
Men vadå?
Jag är kanske partisk. Jag kan behöva en andra åsikt. Vänta.
Vad är det här?
-Hej. -Hej.
-Hur är det? -Bra.
-Vem är det här? -Följ med mig.
-Hej, Phil. -Min vän Dan.
-Hej, Dan. -Han gillar soppa.
Trevligt att träffas.
Det här är Daniel Boulud, en av världens bästa kockar.
Matzobollsoppa. Min favorit.
Bra.
Så han ska smaka Helen Rosenthals matzobollsoppa.
Vet du vem det här är?
Va?
Du vet att Épicerie Boulud ligger i närheten?
-Ja. -Och Boulud Sud?
-Ja. -Och restaurangen Daniel?
-Ja. -Det här är Daniel Boulud.
-Jag är Daniel Boulud. -Ett nöje.
Trevligt att träffa dig, frun.
Jag har gjort matzobollsoppa nån gång. Inte uppvuxen med det, men…
Ja?
Jag älskar det. Herregud. Det här är väldigt gott.
-Wow, mamma! -Ser du?
-Har du i örter? -Ja.
Lite persilja, eller var det dill? Vad var det?
Persilja. Mest.
Men du har i dill också?
Ja, jag använder mycket dill.
Jag tog med mig dillolja.
-Det vill hon ha. -Underbart. Tack.
-Älskar dill. -Olivolja med dill.
Ta lite på soppan och se.
Den flyter på ytan.
Flytande dill?
Flytande dill. Vill du ha?
-Nej, tack. -Du borde prova.
-Okej. -Fantastiskt.
-Du tycker nog om det. -Tack.
Daniel Boulud ger dig nåt
-och du säger nej? -Okej.
-Väldigt gott. -Fint, va?
Första gången jag åkte till huset lagade Helen mat,
och första gången där, jag glömmer det aldrig,
bar hon nåt till bordet
och en sked föll eller nåt och så klart sa Max: "Oi!"
"Oi" hördes världen över för att en sked föll.
Och de… De började skratta.
Jag har aldrig… Kvinnan stod där så upprörd.
Min första gång där.
Jag minns att hon sa: "Hjälp mig, Max."
-Och de… Jag blev förbannad… -Skrattar än.
…och hjälpte henne och då fick vi nog kontakt.
Ett par månader senare tog hon mig åt sidan och sa:
"Jag vet att Philip kan vara väldigt svår.
Du ska veta att om nåt händer mellan er,
förblir du och jag vänner."
Min mamma, mina damer och herrar.
"Vi träffades nyss, men jag håller på Monica."
Hon längtade efter döttrar.
Och direkt när hon hittade en: "Hejdå, Philip."
Jag kan väl inte vara så lätt att glömma?
Det här är en officiell Netflix-reklam för programmet.
-Vilken kanal? -Du vet inte hur man gör.
Jag lovar att det är 100 procent äkta.
Vad letar vi efter?
Hans program.
Det sänds väl inte än?
Prova med "Phil".
"P."
"H."
Jag kan stava.
Vet ni vad programmet heter?
Ja.
Vad heter det?
Who's Feeding Phil?
Låt mig prova.
Vad heter programmet?
Isabellita gav Max hans största lycka, vilket var ett dussin ägg.
-Om dagen. -Nej.
Ett dussin ägg för 75 cent.
-Bästa priset han hört. -På nåt vis…
På nåt vis hittade Isabellita de billigaste äggen…
-Ja. -…och inget gjorde Max gladare.
Han ringde alltid och sa:
"Isabellita, glöm inte äggen."
Min pappa hade väldigt enkel smak.
Jag skulle nog säga att han varje dag frågade:
"Är mina ägg luftiga?"
Vilket gjorde min mamma galen för hon gjorde dem alltid luftiga.
Hon visste att han ville ha det.
Jag vet. Det är så märkligt, varje morgon frågade han mig:
"Vad tycker du? Hur många ägg ska jag ta?
Två eller tre?"
Han vill höra tre.
Ja, så klart.
"För det vore bra för dig, om du åt tre ägg varje dag."
Trevligare än när jag lagade ägg åt honom, då sa han:
-"Tillagar du dem för länge?" -Jag vet.
"De är nog klara nu. De är klara nu."
Om vi gick till ett matställe eller café,
fick vi försöka stoppa honom från att gå bak
och säga till personen som lagade ägg hur man skulle göra.
Min mamma hade en stor kärlek i livet.
Det var inte hennes barn och det var inte hennes man,
det var opera.
Det var hennes favorit.
Hon hade nog kunnat kastat oss alla från taket
för fem minuter med Plácido Domingo.
Jag gillar den uppstoppade laman på fönsterkarmen.
Vad sägs om Domingo?
Plácido Domingo. Så klart.
Kan du inte zooma in
och låta den fylla skärmen i några minuter?
Och Sutherland.
Joan Sutherland. Ja, allihop.
Det är saker min mamma gillar.
Gud förbjude att du störde henne en lördag eftermiddag
när WQXR sände direkt från Metropolitan Opera House.
"Jag lyssnar på opera!"
"Mamma, jag bröt benet." "Jag lyssnar på opera!"
Vi har alla våra enkla kärlekar i livet, eller hur?
Och att hitta glädjen och lyckan i de här små sakerna,
att lyssna på opera på radion en lördag eftermiddag,
bara att äta luftiga ägg, och att njuta av det så mycket.
Om ni kan hitta det i ert liv, rekommenderar jag det,
för då kan du alltid vara lycklig med nåt.
Vet ni vad vi skrev på hans gravsten?
-Vet ni inte? -Nej.
"Är mina ägg luftiga?"
Vet ni vad det står på hennes? Svaret till honom.
"Jag lyssnar på opera."
"Stör mig inte."
Du har nog roligare där än på alla andra platser du har varit.
-Stämmer det? -Det tror jag inte.
Varför tror inte du det?
För jag tror att du njuter av varje plats som… Där du är.
Du har nog rätt.
-Det här är nog lite mer. -Nej.
Det verkar vara…
Folket verkar vara vänligare eller nåt. Jag vet inte.
Max, du sa samma sak när de var i Israel.
Nu säger du att han är gladare här.
Han är glad var han än är.
Okej.
Så länge han inte är här.
Här med oss. Ja.
Kör på bara. Ge dem ett program.
Du är i specialaren.
-Wow. -Det speciella specialavsnittet.
Tackar.
De älskade dig. Det vet jag.
Och jag älskade dem.
Helen var min underbaraste släkting. Jag kunde berätta allt.
Hon kunde berätta allt.
-Fint. -Vi skrattade hela tiden.
Efter att hon dog, brukade jag ringa din pappa
och han älskade det.
Undrade alltid, om det var vinter: "Är du varm? Har du värme?"
Ja, för han ser ett trähus i skogen.
"Hur bor du?"
"Hur värmer du upp? Med ved?"
Ja.
"Kan jag ta med kol?"
-Ja. -Vi är strax tillbaka med mer vedsnack.
Vad händer i New York?
Hur är vädret där idag?
-Det är kallt. -Det… Hur vet du det? Du går aldrig ut.
-Du gick inte ut. Inte så kallt. -Jag öppnade ett fönster.
Du öppnar inte ens fönstret.
-Det låter spännande där. -Hur som helst.
Ja. Det är väldigt spännande.
Det här är vad jag fick från dem.
Inte bara personlighetsdragen jag fick från dem,
men genom exempel,
lärde jag mig att ett sinne för humor
är nog den mest underskattade mänskliga egenskapen.
Nej, det är det inte.
Jag tycker att det är ett väldigt viktigt drag.
Det gör jag.
-Då håller du med mig. -Ja.
-Men du ville inte hålla med mig. -Jo, det ville jag.
Det är stilen.
Tack för en livstid av mer än vänskap, av familj.
-Det var vi alla. -Ja.
Monica sa att ni ska på bröllop idag. Är det…
Det är sant.
Alla gifter sig.
Du rekommenderar väl det?
Nej.
Det är en bra institution, men vem vill leva i en institution?
Vi gör en grej nu när vi ringer
komikervänner som drar ett skämt för Max.
-En fin hyllning till hans anda. -Ja.
-Den hålls vid liv. -Ja.
Bra jobbat, killar. Två fina killar.
Det var allt han ville ha. Vi frågade honom vad han önskade sig.
"Jag vill bara ha två fina pojkar." Det hade han inte.
Jag vet att de älskade att vi jobbar ihop.
-Ja. -Det har varit så kul.
-Jättekul. -Absolut.
Vi var som döttrarna. Det var så…
-Ja. -Det kändes aldrig svär-aktigt.
-Vi var… -Nej.
Och de kände så för oss båda.
Så mycket att pappa sa till oss på sin sista dag:
"Jag kunde inte ha önskat mig fyra bättre barn."
Ja.
Tack för att du drog ner stämningen.
Och Isabellita.
-Då pratar vi när du kommer hem. -Ja.
Ha så trevligt på resten av resan.
Tack.
-Du kan inte ha det bättre. -Du har nog rätt.
Vill du vara i hans ställe?
Nej.
-Jag måste vara här. Med dig. -Du kanske inte kan ha det bättre.
Just det.
Tänkt på det?
Tack för ett bra slut.
Hejdå.
Ha det så bra.
Ni med.
"Du kanske inte kan ha det bättre."
Det är allt man vill ha.
Undertexter: Jonna Persson