INTERNASJONALT MARS-PROGRAM M-7
Margo. Ser du på?
Ja.
Ja. Ja, det gjør jeg.
ROSKOSMOS
Damer og herrer.
Vennligst sett dere.
Ordstyreren erklærer dette spesielle møtet til Kontrollstyret for Mars for åpnet.
Irina Morozova leder møtet på vegne av Roskosmos
i juli måned 2003.
Alle medlemmer er til stede, og vi er beslutningsdyktige.
La oss begynne.
Jeg gleder meg til å se deg i virkeligheten.
Hei og hå.
- Hei. - Hallo.
HEIS
Hallo.
Står til, Ilja?
Hei sann, alle sammen.
Hvordan går det?
Admiral.
Jeg vet ikke hva jeg skal si.
Hva med: "Hva skal det være, admiral?"
"Hva skal det være, admiral?"
Tusen takk som spør. Jeg tar det han har.
Ja, sir!
Skål, alle sammen!
Gode saker.
- En til. - Ja, sir.
Med økningen i flyvninger og drivstoffraffinering ved Happy Valley,
regner vi med å kunne sende en ekspedisjon til asteroiden
om åtte uker.
Det er en ambisiøs tidslinje, men vi tror det kan gjøres.
Men la oss si at
oppdraget er vellykket, og at asteroiden går i bane rundt Mars.
Neste steg krever utvikling av nytt utstyr.
Ja.
Vi i Helios anslår faktisk et behov
for å designe, bygge og drive 200 nye mikrogravitasjonskjøretøy
som kan operere på og rundt asteroiden.
Vi må også designe, bygge og drive to plattformer i bane
som base for gruvedriften,
i tillegg til 45 nye MSAM-ferger for å flytte personell og gods
til den utvidede Happy Valley-basen,
og to dusin store godsferger
med fusjonsdrevne ionemotorer
for å transportere iridiumet til jorden.
- Vi... - Unnskyld avbrytelsen,
men dette er en enorm utvidelse av forskning og utvikling
hinsides noe jorden noensinne har forsøkt.
Etter mine beregninger sier du at vi må lage
seks nye typer romskip, og mer enn 400 enkeltkjøretøy.
- Stemmer det? - Ikke helt.
Det er bare første side av kjøretøyskravene.
Hva er det totale antallet?
Vi anslår et behov for 11 nye romskip
og 2500 enkeltkjøretøy.
Et konservativt anslag.
Jeg gjettet på nærmere 4000 kjøretøy.
Utgiftene blir enorme.
Pluss kapitalinvesteringer for å utvikle Happy Valley,
mer personell, trening, vedlikehold.
Og hun har ikke kommet til byggingen av anlegg for mottak og behandling
som vi vil trenge i lav jordbane
når iridiumforsendelsene begynner å ankomme.
Ms. Rosales,
hva er det endelige tallet for total investering i dette prosjektet?
Hvis Helios skal kunne skape den nødvendige infrastrukturen for gruvedrift
etter at asteroiden er fanget,
vil det kreve kapitalkostnader på minst...
...to billioner dollar.
Men asteroiden er verd minst 20 billioner, kanskje mer.
Så det er en god investering.
Er dette seriøst ment?
- Det er definitivt ambisiøst. - Tjuefire flygninger bare i første måned?
- Nesten én om dagen. - Og se hvor mye
drivstoff vi må raffinere bare for å fange den.
Jesus jævla Kristus.
Unnskyld.
Faen i helvete.
Mye bedre, NK.
Se på tidsfristene for utstyrsproduksjon.
Skipper, vi har aldri vært i nærheten av å jobbe så fort før.
Jeg tror ikke vi kan greie det.
Jeg ble sendt hit for å bevise
at denne basen er verd årene med blod og svette som krevdes
for å etablere oss på Mars.
Det døde gode folk her, og jeg kjente noen av dem.
Nå har vi sjansen til å vise at livene deres ikke ble ofret forgjeves.
Så om M-7 vedtar denne planen og sender oss ut etter den steinen,
skal jeg fange den. Jeg skal fange den, eller dø i forsøket.
Skal bli, skipper.
Hvem hørte du det fra?
Ingen.
Jeg kan lukte sånne ting.
Tror du at du er den første som har greid
å bygge et destillasjonsapparat av skrapjern og ødelagte deler?
Jeg har drukket hjemmebrent på hangarskip, kryssere, feltsykehus,
isolasjonskamre, fengselsceller, kirker, månebaser og romstasjoner.
Hvis det er et destillasjonsapparat der, kommer Ed Baldwin til å lukte seg til det.
- Ja vel. - Men jeg skal si deg noe.
Du må bytte ut filtrene i kondenseringslinjen.
Det er de som lager ettersmaken av kanel-muserumpe.
Det er et typisk kjennetegn.
Kanel-muserumpe?
Ja.
Jeg snakket med fagforbundet i Houston.
De sa også at vi har sterke kort på hånden nå.
Jeg vet ikke. En fagforening?
Husker du da de prøvde å organisere gruvearbeiderne i Jamestown?
Nei, dette er annerledes.
De kan ikke bare gi oss sparken og sende inn streikebrytere på et par dager.
Det går ikke an.
Det tar tre måneder å få erstatninger til Mars. Minst. Da er Gullhår borte.
Hvis vi ikke holder sammen,
kommer de bare til å fortsette å snyte oss.
Vi kommer til å jobbe doble skift, tre ganger overtid,
jobbe i matpausen, ingen fridager. Oppskrift på en katastrofe.
Tjene bonuser, doble bonuser,
- sikkert hemmelige bonuser på veien. - Hva?
Folk blir slitne. Mister konsentrasjonen. Gjør feil.
- Og da blir folk skadet. - Nettopp.
- Du må ta risiko for å tjene store penger. - Hva skal du gjøre med pengene som død?
Jeg dør i hvert fall med en rikmanns smil.
- Hun virker veldig selvsikker. - Med god grunn.
Hun vet at Helios aldri har vært mer uunnværlig for oss og amerikanerne enn nå.
Jeg liker at du sier "oss", Margo.
- Jeg mente ikke... - La oss se hva de er laget av.
Administrator Hobson, Ms. Rosales.
På vegne av Roskosmos og Sovjetunionen,
velkommen til Leningrad.
- Takk. - En glede å være her.
Hotellet mitt er fabelaktig.
Og hvordan er rommet ditt, Ms. Rosales?
Jeg ville foretrukket et eget bad.
Vel, med en så stor konferanse
må dessverre noen nøye seg med ikke-optimale boforhold.
For suksess.
Ikke med mindre noen finner en billion dollar under madrassen.
Problemet er ikke pengene.
- Ikke? - Nei.
USA og Sovjet kunne betalt for det alene.
- Det gjør vi selvsagt ikke. - Nei.
Hele M-7 har ansvaret for å finansiere operasjonen.
Alle må våge sitt eget skinn hvis de vil ta del i utbyttet.
Og tro meg, det er nok skinn i dette rommet til å dekke kostnadene.
Hva er problemet, da?
Problemet er avkastningen på investeringen.
ROI.
Forretningslivets tre største bokstaver.
- På alle språk. - Det skjønner jeg.
Og alle får en vesentlig avkastning på sin investering.
Kostnaden er ti prosent av en potensiell gevinst på 20 billioner dollar.
Det er en enorm avkastning.
- Men ikke før om tretti år. - Minst tretti år.
Folkene mine anslår at det vil ta nærmere 40 år
før noe land vil få noen avkastning på investeringen.
Jeg sa at 35 år var mer realistisk.
Jeg kan ikke trylle frem flåter av romskip og nødvendig infrastruktur fra ingenting.
Og når de er ferdig bygget, må vi sende de systemene
til en planet som er tretti dager unna på en god dag.
Og så må vi utvinne iridiumet
og få det med helt tilbake til jorden.
Det tar tid.
Dessverre argumenterer du for vår sak.
Hvilken sak?
Å skrinlegge hele operasjonen.
- Hva? Nei! - Nei. Nei, nei.
En sånn mulighet får vi bare én gang i en menneskealder. Vi kan ikke miste den.
Moskva vil aldri gå med på å vente i førti år
på å se noen gevinst på en så stor investering.
Men hele poenget med prosjektet er at det ikke bare er for oss i dag.
Det er for fremtiden.
Washington går heller aldri med på det. Førti år er en livstid i politikken.
Tenk, for førti år siden var Jack Kennedy president,
Vietnamkrigen var på nyhetene hver kveld,
og Elvis var tynn.
Millioner av mennesker, flere generasjoner som ikke er født ennå,
vil bli påvirket av dette.
Vi har en enestående mulighet til å gjøre noe som vil gagne hele jorden.
Dessverre er ikke Gullhår på vei til jorden. Den er på vei til Mars.
Og de eneste som vil tjene på det er dere i Helios.
Dere får de investerte pengene nå, mens vi må vente på gevinsten senere.
- Nei, det går ikke. - Vent litt.
Hva om Gullhår ikke var på vei til Mars? Det scenarioet har vi ikke vurdert.
Hva snakker du om?
- Det er derfor vi er her. - Vent.
Han er kanskje inne på noe.
Forklar hva du mener.
Vi kan hente asteroiden til jorden istedenfor Mars.
Utvinne iridiumet i bane. Her.
Med den eksisterende helium-3-infrastrukturen fra månen,
kunne vi startet gruvedriften med det samme.
Vi trenger ikke å sende tusener av kjøretøy til Mars,
så arbeidet går raskere.
Og avkastningen kommer eksponentielt raskere.
Til alle.
Og andre selskaper vil også kunne tjene på gruvedriften, ikke bare Helios.
Mulighetene for verdensøkonomien er enorme.
Og i stedet for å måtte vente til 2040-tallet på noen gevinst,
vil vi begynne å se den... når?
Fem år.
Jeg skulle til å si det.
Mine meddelegater,
jeg tror vi har forandret hele spillet.
Nå må vi bare finne ut hvordan det kan gjøres.
For hvis damptrykket over kondensatoren er for høyt,
kommer dampen til å fylle opp det røret.
Greit. Jeg skal gjøre de nødvendige endringene.
Det burde du.
Og du får drinker på huset.
Det skal være visst.
Tror du rådene mine er gratis?
Bare fyll på.
- En til? - Fyll på.
Du drikker som en russer.
Det var vel ment som et kompliment.
Litt av en operasjon du har her.
Sammen med svartebørs-sakene du importerer fra jorden,
må du vel tjene femti eller hundre tusen i måneden.
- Admiral, vær så snill. - Dette er ikke nytt for meg.
Jeg har sett svartebørser på hangarskip og kryssere
- og feltsykehus, isolasjons... - Vær så snill, admiral. Ikke her.
Så, hvordan gjør du det?
Har du en hjelper på Phoenix?
Det er den eneste måten å gjøre det på.
Ikke sant?
Hei, Faiza.
Miles. Hei.
Jeg trenger noen flere plasser på neste forsendelse av obsidian.
Vekt kan bli et problem, for varene er tunge,
- men hvis vi flytter på... - Jeg kan ikke hjelpe mer, Miles.
Hva sier du?
Dette området er kun tilgjengelig for uunnværlig personale.
Og du, min venn, er unnværlig fra i dag av.
Hva er dette?
- Har den nye NK endret sikkerhetsreglene? - Nei, det har ikke med Palmer å gjøre.
Jeg beklager.
Faiza. Hvor skal du?
Hei, la oss snakke om det.
Hei!
Ingenting å snakke om.
Petros. Hei.
- Du er ikke velkommen her mer. - Hva er det som foregår?
Lastehavnen er nå lukket for deg og steinene dine.
Det er også resten av Iljas foretak.
Vent litt. Dette er en misforståelse.
- Jeg må bare snakke med Ilja... - Du skal ikke snakke med Ilja mer.
Han kan ikke stenge meg ut av hele systemet.
Hele operasjonen er det jeg som...
Hei, hei!
Ødelegg aldri for Iljas forretninger.
Greit.
- Forstår du? - Jeg forstår.
Ikke kom hit igjen.
Faen.
Hovedproblemet er at å dra noe så enormt til jorden
kan ta århundrer.
Kronos var en brøkdel så stor som 2003LC, og rotasjonen var likevel et problem.
På 90-tallet brukte NASA DART
til å simulere teknikker for å unngå asteroidekollisjoner.
Vi kan kanskje bruke DART til å styre Gullhår.
På 90-tallet brukte NASA BART til å simulere asteroidekollisjon-teknikker.
- Det kan vi bruke nå... - DART.
- Unnskyld. Hvem er Bart? - DART.
Det var det jeg mente. Beklager engelsken min.
Hva er DART?
Dobbel asteroide-omdirigeringstest.
Akkurat.
NASA prøvde ut åtte teknikker
for å avlede asteroider som truet livet på jorden. Kanskje en av dem kan brukes.
NASA prøvde ut åtte teknikker for å avlede asteroider
under DART-programmet.
Så dere stjal de dataene også?
Vi stjal ikke noe.
Å nei? Hva med motordesignet for NERVA?
Dette hjelper ikke.
Unnskyld.
Bare fortsett.
Fortell meg om våre åtte teknikker og hvordan de kan brukes i dag.
NASA publiserte de prøvene i åpne tidsskrift.
NASA jobber ikke hemmelig som i en politistat.
Du er lojal mot feil entitet.
Du jobber ikke i NASA lenger.
Du har plikter til din nåværende arbeidsgiver.
Jeg er klar over min situasjon,
- og hvem jeg har plikter til. - Videre ble DART-prøvene publisert åpent.
- Stemmer. - La oss endre fokus.
En av teknikkene fra de prøvene
viste seg å kunne gjennomføres under Ranger 1-prøvene.
Fysisk festing av motor for drivkraft.
Var det en av teknikkene?
Fest en rakettmotor til en asteroide, og avfyr den.
- Det sto ikke i rapporten. - Vi så ikke det i rapporten.
Vi gikk vekk fra det på grunn av feilplassert tro på porøsitetsmålingene.
Greit. Hva med de andre omdirigeringsteknikkene?
Om jeg husker rett, var de andre teknikkene ionestråle-hyrding...
Hva med ionestråle-hyrding?
Ikke nok energi til en så stor stråle.
- Kinetisk kollisjon. - Kinetisk kollisjon?
Ikke tid til å bygge noe stort nok,
og for vanskelig å fange en annen asteroide til formålet.
- Atombomber. - Nei.
Hva?
Jeg kom bare på atombombe-alternativet, men nei.
Skulle dere bombe en asteroide?
Om dinosaurene hadde hatt atomvåpen, ville de kanskje overlevd.
Men vi prøver å styre Gullhår, ikke sprenge den i filler.
De andre alternativene var fokuserte solstråler,
lineærmotorer, tyngdekrafttrekker, laserablasjon...
- Jeg kjenner alle. - Stemmer.
Ikke nok kraft, ikke stor nok, for treig, finnes ikke.
Det finnes en løsning her. Jeg vet det.
- Vi må bare jobbe med problemet en stund. - Ja. Vi må jobbe med problemet.
Greit.
Hvor vil du begynne?
Først går vi gjennom kollimerings- parametrene for ionestråle-hyrding.
Hvis vi kan fokusere divergensvinklene,
kan vi muligens skape nok drivkraft,
om vi kombinerer dem med flere kinetiske kollisjoner.
Jeg trenger en pause.
Mat?
Jeg er skrubbsulten.
Nei.
Det er en flott restaurant over gaten. Dere vil elske den.
Utmerket.
Vent, jeg trodde vi jobbet med problemet.
Gjerne det, admiral Baldwin.
Pokker.
Et øyeblikk.
- Hva er det? - Hei.
Vekket jeg deg?
Hva, er det et problem?
Nei. Det er bare... midt på dagen.
Ja, jeg er vel en lat jævel, da.
Var det alt?
Nei. Jeg må sende ut
en foreløpig driftsplan for avdelingslederne,
og jeg trenger din underskrift på lønns- og bonussatsene.
Papirarbeidet er din jobb nå, Palmer.
Du er fremdeles overordnet prosjektleder.
- Danielle ga meg sparken. - Nei.
Hun avsatte deg som nestkommanderende, så du er ikke i kommandolinjen lenger,
men du er fremdeles ansatt i Helios,
så du er fremdeles overordnet prosjektleder i Happy Valley.
Det har du vel rett i. Takk for at du sa ifra.
- Ha det. - Og derfor trenger jeg
din signatur på disse lønns- og bonussatsene.
Faen også, da.
De kommer fra Helios, men jeg trenger underskriften din
før jeg kan sende ut planen for kommentarer.
Jeg trenger bare underskriften.
- Er dette fra Helios? - Ja, akkurat.
Du trenger bare å skrive under på det første arket. Der.
Som overordnet programleder skal jeg
- gå gjennom dette. - Nei...
Kom igjen, Ed. Ikke tull.
Faen også.
Jeg vet vi kan finne ut av det. Det er bare et ingeniørproblem.
Det kan løses.
Vi har ikke tid.
Asteroiden er snart utenfor rekkevidde for alltid.
Vi må ta noen dristige grep,
for det vi gjør nå, virker ikke.
Hva foreslår du?
Jeg foreslår
at Aleida og jeg jobber sammen.
Nei. Absolutt ikke.
Sammen er jeg overbevist om at vi kan finne en løsning.
Hun tror du er død.
Hun blir opprørt og sint.
Hvorfor skulle hun si ja til å jobbe med deg?
Fordi jeg kjenner henne. Hun er en ingeniør tvers gjennom.
Når hun jobber med et problem, blir hun besatt av det.
Akkurat som jeg. Det er i vår natur.
Kanskje hun blir sint på meg og hater meg,
men hun greier ikke å gi slipp før hun finner en løsning.
Jeg garanterer at hun går rundt på rommet sitt og grubler på dette, akkurat som meg.
Hun vil tenke på det hele natten og hele morgendagen. Som meg.
Hvis vi jobber sammen, kan vi greie det.
Vi må gå ut i fra at hun forteller myndighetene sine at du er i live,
og Moskva vil derfor kunngjøre at du er en avhopper først.
Men skjønner du at dette vil avsløre deg for hele verden?
At de kommer til å kalle deg en spion og en forræder?
Jeg har tenkt på det.
Så du er klar for å være USAs mest hatede kvinne?
Jeg gleder meg ikke over muligheten,
men jeg er klar til å ta sjansen.
Hvorfor det?
Det er eneste måte å finne en løsning på.
Hvorfor, Margo?
Jeg vil ikke gjemme meg.
Jeg vil ikke gjemme meg lenger. Jeg vil være en del av dette.
Du er en del av dette.
Her på bakrommet, mens jeg snakker til deg gjennom en øretelefon?
Jeg er bundet på hender og føtter.
Jeg synes jeg burde lede Stjernebyens Gullhår-operasjon.
Der har vi sannheten.
Du ønsker makt igjen.
Er det ikke avhengighetsskapende?
Min...
Min avhengighet er arbeid. Dette arbeidet.
Det gjør ingen forskjell for de menneskene.
For dem vil du alltid være en forræder,
og ingen vil stole på deg, hverken her eller der.
Jeg bryr meg ikke om hva folk synes. Jeg vet hva jeg har gjort, og hvorfor.
Og hvorfor jeg gjør dette.
Det er alt som teller.
Hallo?
- Hva gjør du her? - Unnskyld. Jeg mente ikke å...
Aleida.
Jeg vet dette kommer som et sjokk. Men jeg kan forklare.
Er du i live?
Ja. Hvis du bare lar meg...
Jeg kan ikke tro det.
Herregud.
Dette er uakseptabelt.
Det var ingenting jeg kunne gjøre.
Vil dette påvirke anmodningen min?
Jeg hater å måtte si det,
men Ilja har ikke vært helt ærlig mot deg.
Han hadde aldri tenkt å hente konen din hit.
Det var avtalen.
Han løy for deg for å tjene penger.
Dette er uakseptabelt!
Du har rett.
Det er avskyelig.
Lee, jeg lyver ikke. Jeg skulle ønske jeg kunne hjelpe deg.
Jeg tror jeg kunne hjulpet deg med konen din, men Ilja har skjøvet meg til side.
Jeg skal ta meg av det.
Så straks jeg fikk vite at Sergej og familien var i sikkerhet i Vest-Tyskland...
...var det på tide å dra.
Jeg gikk nedenunder og tok en siste runde i kontrollsenteret.
Tok mine farvel, kan man si.
Du sto ved flyskjermene.
Så gikk jeg tilbake til kontoret.
Litt senere gikk jeg bak bygningen, til lasterommet ved kantinen,
og møtte kontakten min.
Han tok meg med i en bil til Sugar Land flyplass utenfor Houston,
hvor et jetfly ventet på oss.
Vi fløy til Mexico, byttet fly, tok mange mellomlandinger.
Jeg husker ikke alle sammen engang.
Til slutt havnet jeg her.
Så du hoppet av til Sovjetunionen?
Jeg hadde ikke noe valg.
Du kunne ha sagt sannheten.
Innrømmet det du hadde gjort og tatt konsekvensene.
Jeg vurderte det.
Men fengsel?
Leavenworth?
Resten av livet?
Fordi jeg prøvde å gjøre det som var riktig?
Det som var riktig?
Tror du fremdeles at du gjorde det som var riktig?
Jeg delte aldri noe som kunne skade rikets sikkerhet.
- Jeg var veldig forsiktig. Jeg og Sergej... - Du ga dem designet til Mars-motoren vår.
- Jeg så ikke noe annet valg. - Slutt å si det.
Så klart du hadde et valg. Du hadde valg hele veien, men du tok dem ikke.
Du var der ikke.
Jeg var der.
Jeg var i bygningen den dagen du dro til Russland, husker du?
- Ja. Jeg vet det. - Jeg tror ikke du gjør det.
For mens du møtte kontakten din i kantinen
og tok av med privatflyet ditt, var jeg på min post.
Jeg gjorde jobben min.
Og det var ikke bare meg.
Det var fullt. Alle ville være der.
I det ene øyeblikket ser jeg på skjermen med drivstoff-forbruk,
og i det neste...
...er jeg på gulvet. Det ringer i ørene mine, og rommet er fullt av røyk.
Fem mennesker døde øyeblikkelig i ferdskontrollen.
Fjorten til døde av skadene samme dag.
Tolv til i løpet av de neste ukene.
164 i resten av bygningen.
195 totalt.
- Sharon Atkins, Bob Kipling, Molly Cobb... - Jeg kan navnene.
Bill Strausser? Nei, han døde ikke.
Han var heldig.
De måtte grave gjennom tre tonn stål og betong for å finne ham.
Men Peanøtt var heldig.
Han kom fra det med et knust bekken og en avrevet ryggmarg.
Jeg gikk for å lete etter deg.
Så snart jeg kunne stå.
Gikk gjennom bygningen, til kontoret ditt.
Jeg åpnet døren, og...
Jeg så ut i løse luften.
Et øyeblikk tenkte jeg:
"Jeg er oppe i skyene. Dette er himmelen. Jeg må være død."
Men det var bare siden av bygningen som var vekke.
Hele siden av bygningen.
Jeg vet ikke hvor lenge jeg sto der og tenkte på himmelen.
Og håpet... Jeg håpet og ba til Gud...
...om at du også var i himmelen.
Noen... en politimann eller brannmann. Jeg vet ikke hvem.
Noen kom og tok meg med ut.
Og mens vi gikk gjennom kontorene...
...så jeg at de løftet opp liket av Emma.
Hun døde.
Akkurat der.
Ved skrivebordet sitt.
På posten sin.
For hva det er verdt...
Jeg skulle ønske jeg var der.
Ved skrivebordet mitt.
På posten min.
Hva vil du, Margo?
Tror du jeg vil jobbe med deg med denne teite asteroiden?
Jeg tror du vet hvor stor denne teite asteroiden er for oss alle.
Den kommer til å endre verden.
Jeg gjør det ikke.
Aleida.
Du kommer til å dra hjem herfra,
og tanken om at det fantes en løsning rett utenfor rekkevidde kommer til å pine deg.
Den kommer til å fortære deg og verke,
og når du endelig finner løsningen...
For du kommer til å finne løsningen. Det vet du.
Da vil vinduet være lukket, og det er for sent,
- og du vil angre på at... - Ikke lat som du kjenner meg lenger!
Du kjenner meg ikke lenger.
Jeg vet alt om anger.
Tro meg, jeg vet alt om det.
Om søvnløse netter der man gang på gang går gjennom ting fra fortiden
som man ikke kan endre.
Jeg vet at vi kan greie dette.
Vi kan løse problemet.
Og vi kan endre kursen til menneskehetens historie...
...her og nå, i kveld, på dette rommet.
Hat meg om du vil,
men jobb med dette problemet med meg.
Ionestråle-hyrding virker ikke.
Asteroiden kommer til å sprette av atmosfæren.
Hva har skjedd?
Brukket arm, skadet ribben, kollapset lunge.
Herregud.
Slike ulykker skjer
når man jobber for mange timer.
Ulykke?
Dette var ikke en ulykke, doktor.
Petros sier det var en feil på den hydrauliske løftearmen.
Milosj.
Hva er dette?
Du sendte en mann for å ta kvelertak på meg. Det er det dette er.
Du gikk bak ryggen min.
Du løy for meg.
Satte alt jeg hadde på spill.
- Jeg kjenner deg ikke igjen, Milosj. - Jeg har ikke forandret meg.
Se rundt deg.
Dette stedet kommer til å svømme i penger.
Det betyr muligheter for alle. Jeg kan ikke la det gå til spille.
- Men jeg vil du skal være en del av det. - Å. "Del av det."
Det var jeg som bragte deg hit!
- Senk stemmen din. - Jeg...
Jeg vet at du liker denne baren.
Hvor mye den betyr for deg. Så du kan komme når som helst.
Du hjalp meg da jeg trengte det.
Det glemmer jeg aldri.
Ja vel, men antall ulykker økte også med tretti prosent i den perioden.
Roger i forrige uke, sant?
Og Petros i dag.
Jeg synes i hvert fall ikke at vevsskader, brukne bein
og andregrads forbrenninger er småting.
Jobben er risikabel.
Og hva tror du kommer til å skje når de øker antall skift og dobler tempoet?
Hm? Det er risikabelt nå, og det var vi klar over.
Vi tåler det. Men denne Gullhår-greien kan bli direkte farlig.
Flere kommer til å bli skadet. Kanskje drept.
Du kommer bare til å tirre selskapet.
- Og da får vi problemer. - Dere har problemer allerede.
Dette er et privat møte.
Unnskyld avbrytelsen, men jeg syntes dere burde vite noe
om lønnsbetingelsene dere tar for gitt.
Hva snakker han om?
Han vil bare skape røre fordi han ble sparket som NK.
Vel, det stemmer.
Jeg har alltid likt å skape røre rundt meg, men...
...denne er ristet, ikke rørt.
Bare glem det.
Hør, poenget er at Helios endrer måten de regner ut bonuser på.
- Hva? - Det kan de ikke. Vi har kontrakt.
- Kan de det? Hva er tallene? - Vent nå.
De gjør om på poengsystemet.
Før nådde man første bonusnivå med 500 poeng, sant?
- Ja. - Nå trenger man 5000.
Selve bonusene er også forandret.
Bonuser på første nivå var 20 000 dollar.
Nå er de 5000.
Se, dere kan lese det her.
Pokker, Sam hadde rett.
- Det er helt forandret. - De kan ikke gjøre det.
Men det gjorde de. Den nye planen trer i kraft med det neste operasjonsdokumentet.
- Kan de gjøre det? - Jeg har skrevet under på...
- De kan ikke slippe unna. - Selvfølgelig gjør de det.
Kontraktene våre kan endres etter selskapets forgodtbefinnende.
Det er det jeg har prøvd å si.
Det står på de femti sidene med liten skrift i kontrakten vår.
Hun har rett.
De kan endre betingelsene når som helst.
Fetteren min er advokat. Vi saksøker dem!
Du kan ikke saksøke.
Tvister går til megling, og selskapet velger megleren.
Poenget er
at det går dårlig for dere. Spesielt nå som M-7 har kunngjort
at steinen skal til jorden i stedet for Mars.
Så vi får bare noen måneder med drittbonuser. Ikke år.
Nettopp.
- Hva kan vi gjøre? - Jeg synes
dere burde høre på Massey.
Organiser dere.
Foren dere.
Send et budskap til drittsekkene på jorden.
Hvis de vil ha den dyrebare asteroiden,
må de betale dem som gjør drittarbeidet.
Hva om det ikke virker?
Da stenger vi dette stedet!
- Ja. - Greit.
Ja.
Streik!
Streik! Streik! Streik!
Nyheten slo verden med et sjokk.
Margo Madison, som man trodde døde i bombeangrepet i 1995
av det som da het Johnson romsenter,
viser seg å være i live i Sovjetunionen.
MARGO MADISON SNAKKER PÅ M-7-KONFERANSE
Madison leste opp en forberedt uttalelse i Leningrad
til verdenspressen som hadde samlet seg for å dekke M-7-konferansen.
Jeg tok avgjørelsen å hoppe av
til Sovjetunionen i 1995
etter mange år med misnøye
og mange skuffelser over både NASA og amerikanske myndigheter.
Romprogrammet som jeg ble med i i 1966 hadde endret seg over årene
til å sette fortjeneste over menneskeliv,
og var mer opptatt av å spre propaganda i verden
enn å forbedre situasjonen for mennesker eller fremme vår edle natur.
Madison skal lede den sovjetiske gruppen
med ansvaret for å fange Gullhår-asteroiden.
Hun skal ha jobbet bak kulissene under M-7-konferansen
på gjennombruddet som skal få Gullhår til jorden.
Det har vært en ære
å kunne yte litt hjelp i det arbeidet
ved å gi råd til de begavede vitenskaps- mennene og ingeniørene i Stjernebyen.
Og jeg ser frem til å hjelpe dem i fremtiden,
mens vi jobber for å fange denne uvurderlige...
Norsk tekst: Aleksander Songe-Møller Soleim