Време е за шоу!
Направи ми място. Готов съм. - Готов съм.
Готов съм. - Готов съм.
Прекъсваме предаването с извънредна новина.
С нас е Пол Майкълс.
Добро утро.
Драматично развитие на събитията в централноамериканската страна Панама.
Четирима американски войници са взети за заложници
по време на антиамериканските протести в столицата.
Ще предаваме от Белия дом,
където очакваме изявлението на президента Рейгън.
Дами и господа,
вчерашният терористичен акт,
при който четирима американски войници бяха взети за заложници в Панама
от агенти на Съветския съюз,
е ужасен начин да си припомним с какви врагове се борим.
Няма да позволим на Съветския съюз да подрони устоите на мира и свободата
на Земята или в Космоса.
Заявявам категорично, че Съединените щати няма да се уплашат.
Дано "Хюстън" да успее да изпрати нови пружини за лунохода.
Задникът ми е като пинята.
Но оборудването за добив на литий е по-важно от задника ти.
Защо не намерихме залежи по-близо до "Джеймстаун"?
Стига си мрънкал. Ако данъкоплатците искаха...
Какво става? Това не е ли нашето оборудване?
Защо е горе?
Не знам. Ще погледна.
Останете тук и си отваряйте очите.
Дон, ела с мен. - Разбрано.
"Джеймстаун", тук е екип "Гео 2". Обадете се.
"Гео 2", слушам ви.
На южния ръб сме, над обект "357 Б".
и имаме... Тук възникна проблем.
Какъв е проблемът?
Проклетите руснаци са ни взели обекта.
Ще повторите ли, екип "Гео 2"?
Комуникацията ни е шифрована.
Може да са разбрали за лития на обекта само ако са разбили кода ни.
Не сменяме ли ключовете?
Всеки месец по протокол.
Явно руснаците са открили начин да ги избегнат.
Говорих с президента.
Той реши да не уведомява Съвета за сигурност на ООН.
Значи ще остави руснаците да ни вземат обекта?
Не, и това няма да направи. Иска да си го вземем обратно.
Като...
Отиваме, махаме оборудването им, слагаме нашето и пак издигаме знамето,
но този път ще го пазим.
Ще го пазим ли?
Съветът за национална сигурност обсъди и други варианти.
Но всички са единодушни, че ако руснаците поемат контрола над "357 Б",
ще се създаде опасен прецедент.
Ако се оставим, нищо няма да попречи на Андропов
да отнеме всичките ни територии на Луната.
За това си прав.
Отне ни стотици часове да намерим жилата
и ако е дори наполовина толкова богата, колкото показват първоначалните данни,
тя може да се окаже много важна за захранването на "Джеймстаун".
Том, нека да уточним дали съм разбрал правилно.
Казваш, че президентът иска да се конфронтираме с руснаците на Луната.
Не, без конфронтация.
Президентът не иска това.
Но доколкото знаем,
руснаците нямат възможност да стоят на обекта постоянно.
Затова, когато си тръгнат, ще влезем. Но този път ще останем.
Можем да изпратим екип астронавти, по двама, да наблюдават обекта.
Как? Колко време могат да останат там?
С резервоарите в лунохода времето може да се удължи до десет часа.
Значи можем денонощно да наблюдаваме мястото с три екипа.
Значи искате да има постоянна охрана?
Общо взето.
А тази охрана ще се нуждае от оръжие, нали?
Оръжие ли? Чакай.
Никой не е казвал, че ще изпращаме оръжия на Луната.
Извинявай, но какво точно да правят според теб?
Тоест, когато стане опасно.
Какво? Учтиво ще помолят руснаците да си тръгнат ли?
Или ще ги набият с бейзболни бухалки? - Или със стикове за голф.
Чакайте малко.
Вие двамата сериозно ли предлагате да изпратим оръжие на Луната?
Казваш ми, че президентът иска да опазим обекта.
Това значи, че ни е нужна охрана.
А охраната значи оръжия.
Не. В никакъв случай.
Знам, че звучи крайно... - Звучи абсурдно!
Сигурно има и друго решение. - Каквото и да е друго решение.
Ами ако наложим допълнителни икономически санкции на Москва?
Ембарго?
Точно това направихме след Берлин.
И тогава руснаците развиха търговията с Латинска Америка
и така увеличиха влияние си в това полукълбо.
Като виждаме какво става в Панама,
бих казал, че не ни трябва подобно нещо.
Нали не мислиш сериозно, че идеята е добра?
Генерал Брадфорд е прав.
Какъвто и натиск да решим да окажем на руснаците тук... Ще отнеме време.
Колкото повече изчакваме, толкова по-трудно ще си върнем обекта.
Дори да успеем да модифицираме оръжия, за да ги използваме на Луната,
астронавтите ни не са обучени да боравят с тях.
Морската пехота? - И аз си го помислих.
Какво по-точно?
Всеки морски авиатор преминава обучение за пехотата,
преди да се обучи за летец.
Така че те са единствените астронавти, обучени за наземен бой и тактика.
Чакай.
Сега морски пехотинци ли ще изпращаме на Луната?
Можем ли да го направим?
Ще ни трябват процедури за сигурност и планиране на операции на Луната.
Ще трябва да ги въведем доста бързо.
Не може да няма друг начин.
Повярвай, и на мен не ми харесва тази идея.
Но истината е,
че не можем да задържим обект "357 Б" без въоръжена охрана.
Бих приел и други идеи,
но ми се струва, че нямаме избор.
Начинът да запазим късчето си земя
тук или в някой друг свят
се нарича "мъж с пушка".
Нелсън е прав.
Трябва да постигнем съгласие.
Защото направим ли го,
няма връщане назад.
Правила за употреба на сила
Добро утро, госпожо Кливланд.
Марта, колко е часът?
Седем.
По дяволите.
По дяволите! По дяволите!
Казах на Сам да ме събуди, преди да тръгне.
Имам симулация след час. Боже.
Марта, скъпа, направи ми услуга.
Обади се в космическия център и кажи, че съм спукала гума.
На коя кола?
Сещаш се, на колата.
Моята кола. Всички коли.
Кажи им, че всички гуми са спукани. Всъщност не ми пука какво ще им кажеш,
просто им кажи, че... Кажи им, че ще закъснея.
Да, госпожо.
Имате съобщение от г-н Стивънс.
Мисля, че е важно.
Сигурно е важно.
За Гордо винаги е важно. Благодаря.
По дяволите.
В случай че...
Извинете.
Няма нищо, кап. Стивънс. Седнете.
Както казах, може да се изпратят корекции на програмата,
за да се заредят в компютъра. При спиране на двигателя...
Свършиха ти униформите ли?
Имаше малък проблем.
Проблем ли?
Ципът се счупи.
Сигурно се е свила при прането.
Много смешно.
...удължаваме живота на двигателя, като го включваме по-рядко.
При резки промени на скоростта се използва системата за маневриране.
Ако възникне сериозен проблем с двигателя...
Досега не си използвал лаптоп, нали?
Използвал съм.
Включването на системата за маневриране при издигането
може да добави около 110 кг към товароносимостта.
За мисиите на Луната орбиталният апарат носи...
АВАНПОСТ
Не планирам да посещаваме колежи преди понеделник по обед.
Но мисля, че можем да закусим и да посетим музея "Колониал Уилямсбърг",
а после да видим Джорджтаунския и Американския университет.
Във вторник мислех да минем през "Монтичело"...
Мамо?
Сигурно историческите забележителности са в повече. Извинявай.
Не, звучи чудесно. Просто... Имам предложение.
Каквото кажеш. Това е твоето пътуване.
Чудех се дали можем да отидем...
до...
Балтимор ли?
Анаполис. Военноморската академия.
Това...
Много мило, че искаш да посетиш училището на баща си, но...
Но то не ни е на път и затова...
Не мисля, че ще ни остане време.
Не искам само да го посетя,
а да кандидатствам.
Ти...
Искаш да кандидатстваш във Военноморската академия?
Знам, че говорихме за съвсем различни училища,
но мисля, че е подходящо за мен.
Кели, защо искаш да кандидатстваш точно в Анаполис?
Не си го измислих ей така, мамо.
Обмислям го от доста време.
А аз сега чувам за пръв път.
Кели, говорим за военноморския флот. Искаш да работиш във флота ли?
Да.
Защо?
Искам да служа на страната си.
Недей. Не ми говори глупости.
Има много начини да служиш на страната си. Кажи ми защо.
Добре.
Искам да летя.
На "Томкат", на Ф-14.
Това е изтребител.
Знам какво е "Томкат". Ясно?
КЪМПИНГ "СИКАМОР КРИЙК"
Отворено е, Дейви.
Не е Дейви.
Влизай. Трябва ми помощ.
Веднага, моля.
Добре.
Може ли да ми донесеш тоалетна хартия от кухнята.
Над мивката, най-горе вляво.
Взех я.
Благодаря.
Извинявам се. - Няма проблем.
Коя си ти? Какво искаш?
Търся Алейда Росалес.
Да, аз съм.
Ако идваш за пари, знам си правата,
а ти си влязла тук чрез измама.
Без да заявиш намеренията си.
Алейда, аз съм Марго.
Здравей.
Привет.
Какво правиш тук? Как...
Обади ми се твоят приятел Дейви.
Боже.
Каза ми за твоя... проблем.
Боже.
Не е постъпил правилно. Аз...
Добре съм. Това е само...
Каза, че ще те депортират.
Опитах се да ти се обадя.
Да, телефонът ми е изключен.
После ще е токът, после водата. Водата все е накрая.
Играеш ли още? - Какво да играя?
Не.
Алейда, аз...
Мислех, че знам какво ще ти кажа, но сега...
Искам само да ти кажа, че съжалявам.
Не. Недей. Става ли?
Добре. - "Съжалявам." Не е...
Не търся извинение.
Не знам какво искам, но не е това.
Добре. - Какво ти каза той?
Не много.
Каза, че правото ти на пребиваване тук ще бъде отменено.
Да.
Трябва ми работа, за да остана.
Но никой не иска да ме наеме. Каза ли ти това?
Спомена го. - Да, защото съм лош служител.
Лош колега, не мога да работя в екип.
Гениален инженер.
Обадих се тук-там.
Всички твои работодатели
се постараха да ми обяснят колко си надарена,
въпреки че признаха, че има проблем с държанието ти.
Проблем с държанието. Пълни глупости.
Не съм запалила офиса на Макдонъл Дъглас.
Запалих кошчето в офиса на този задник и го загасиха за пет секунди.
Знам. А този...
Задникът каза, че си най-добрият инженер, който е виждал от 30 г. насам.
Какво искаш, Марго?
Не мога...
Няма да се връщам в миналото и да обяснявам постъпката си отпреди 10 г.
Благодаря. И тогава беше унизително.
Но мога да ти предложа работа.
В НАСА.
Като портиер ли?
Извинявай, не следвам пътя на баща си.
Системен инженер.
Ще работиш по по-маловажни мисии.
Нищо бляскаво, но...
Така ще можеш да свикнеш.
И ще останеш в страната.
Горката Алейда.
Това не е подаяние.
Горкото мексиканче.
Има хубава работа в НАСА, защото Марго Мадисън я съжали.
Не дойдох от съжаление. - Вината е нещо подобно.
Ти си инженер, на нас ни трябват такива.
Оправдания.
Имаш право за вината.
Отдавна изпитвам вина за това, което стана.
Но проблемът е мой, не твой.
Твоят проблем е статутът ти в страната. Предлагам ти решение за него.
Няма да върна това, което стана тогава,
но е решение за настоящето.
Ако искаш работата, иди в личен състав на космическия център.
Мисля, че знаеш къде се намира.
Ако за да ме ядосаш, вредиш на себе си,
така да бъде.
Аз само ти предлагам работа.
Не мога да направя нищо друго.
Дадох ти възможност, щом не я искаш, добре.
Дръж се по детински, инати се.
Аз...
Казвам само,
че в "Джеймстаун" научиха за съдържанието на литий в обект "357 Б"
и след два дни руснаците превзеха обекта.
В доклада ти пише, че докато си се опитвал да спасиш командир Уилсън,
космонавт Василев е останал в "Джеймстаун". Сам.
Значи или криптографията ни е по-уязвима, отколкото мислехме,
или може би подслушват базата.
Дали не е сложил подслушвател? - Не е.
Не, нямаше достатъчно време. Всичко стана много бързо.
Ти беше уязвим емоционално.
И, за бога, ясно е защо. Току-що беше изгубил сина си.
Не беше спал, не беше ял от дни.
Трябваше да отговориш на куп съобщения.
Той е видял всичко това.
Затова само те питам
дали не мислиш, че има и най-малка вероятност,
само вероятност,
враговете ни да са се възползвали.
Алекс, какво е състоянието на диагностиката на системата.
Нещо необичайно дотук?
Няма нищо, "Хюстън".
Засега всичко е нормално. - Разбрано.
Ще ви доставим нови филми този месец.
Някакви предпочитания? - Не очаквах да попиташ.
Всъщност сме леко разочаровани.
Ще изтървем премиерата на филма за "Мъркюри 7".
"Истински неща."
Направили са филм за това?
Да. И изглежда сносен.
Ще можем ли да го гледаме тук?
Ще се опитам.
Алекс, още нещо.
Има ли проблеми с някои второстепенни системи след спирането на реактора?
Получихме предупреждение,
че е възможно да има проблеми с ефикасността
на осветлението на тавана.
Потвърждавам. Светлините премигват напоследък.
Разбрано. Ще се погрижим. Край.
Да, г-н президент. Бюджетът върви по план,
изстрелването от "Ванденберг" върви гладко.
О, само още едно нещо.
Руснаците са подслушвали базата ни през последните девет години.
Извинете ме, чака ме много неприятен разговор.
Здравей.
Здравей. Как си?
Сещаш се. Все едно и също.
Какво ще пиеш?
Бърбън с лед.
Това ли е? Така ли ме посрещаш? "Какво ще пиеш?"
Какво? - Боже...
Боже! Трейси! - Така вече може.
Съжалявам, забравих. Съжалявам. - Слава богу! Започвах да се чудя.
Поздравления! - Благодаря.
Честито! - Благодаря.
Да видим... Дай да видя пръстена.
Божичко! - Да.
Какво? - Знам. Добре се представи.
И двамата сте заедно, а това е...
Невероятно е.
- Наздраве по този повод.
На седмото небе съм, както се казва.
Заслужаваш го. Наздраве.
Благодаря.
Да знаеш, ти си от малкото хора, които се радват за мен.
Стига. Не може да е вярно. - Боже.
Всички в космическия център ме гледат накриво.
Сякаш трябваше да искам разрешението на Гордо.
Говорила ли си с него наскоро?
Какво става?
Не, Трейси, не е моя работа. Аз...
Стига сме говорили за него.
Ти как си?
Когато влязох, беше някак разсеяна.
Кели ми каза, че иска да учи в Анаполис.
Още се чувствам шокирана заради това.
Шокира ме и това, че съм шокирана.
Трябваше да го предвидя.
Отрасна покрай Ед. - Да.
Познава работата му. Разбира се, че това ще иска.
Растеше тук, на това място, а и познава... теб.
Честно казано,
ти си вдъхновила много млади жени, Трейси.
Това е прекрасно, трябва да се гордееш.
Но аз просто...
Не искам подобен живот за дъщеря си.
Да, разбирам.
Какво й каза?
Забраних й и казах, че няма да го обсъждаме.
Държах се като добра майка.
Спри да се укоряваш.
Дъщеря ти ти е казала, че иска да влезе във флота.
Това е нещо много важно.
Когато аз казах на майка ми, че искам да се науча да летя,
тя не ми проговори с месеци.
И си я намразила, нали?
Преодолях го. А и брат ми ме научи срещу 25 долара.
Но това бе моята същност. Все още е така.
Никой нямаше да ме промени.
Това искам да ти кажа, Карън.
Ако Кели иска това, ще го постигне.
Ще намери начин, със или без теб.
Затова ще е добре
да започнеш да го приемаш още сега.
Не знам как да го постигна.
Само като си помисля,
че нещо може да й случи, усещам, че няма да го преживея.
Аз просто... Не мога. - Знам.
Ето какво мисля.
Ние сме ги довели на този скапан свят.
Най-малкото, което можем да направим, е да ги оставим да живеят живота си.
Дължим им го.
Права си.
Ало?
Гордо?
Трейс?
Оставил си ми съобщение.
Да, така е.
Исках да поговорим за нещо.
Тя не откъсва очи от мен.
Какво? Коя?
Аз.
Добре.
Завих и сякаш...
Сякаш видях себе си.
Звучиш объркано, Трейс.
Добре ли си?
Да. Само... Претърпях лек инцидент с колата.
Господи.
Добре съм.
Но колата за нищо не става.
Не и поршето ти! - Точно то.
Ела да ме вземеш.
Сега е 2 ч. сутринта.
Чакай. Защо не извикаш съпруга си да дойде да те вземе?
Той е извън града.
Може ли просто...
Ще бъдеш ли така добър
да дойдеш да ме вземеш?
Какво да правя с колата?
Сигурно Сам ще ти купи нова.
Сам. Той е добър човек.
Да. - Да.
Понякога се ядосва, но му трябва доста време.
Разбираш ли ме?
Не е като теб.
Ти лесно палиш.
Да, лесно. - Да.
Не, не.
Недей...
Не ме карай у дома. - Моля?
Закарай ме... Заведи ме в стария ни дом. - Защо?
Омръзна ми персоналът да ме третира като тийнейджър, който закъснява вечер.
Гордо. Спри.
Какво? - Гордо!
Да.
Така.
Още малко.
Момчетата са вкъщи тази вечер, затова ще трябва да спиш на дивана.
Трейс?
По дяволите.
Явно аз ще спя на дивана.
Трябваше да помогна някак.
Не исках да те върнат в Мексико.
И се обади на човека, на когото аз не бих се обадила.
Точно на човека, от когото не искам услуги.
Съжалявам. Не исках да те изгубя.
Сигурно се паникьосах. Само това измислих.
Така ли? Не се ли сети за бюрото по труда? Или за Брус? Или...
Брус ли? Шефът ми?
Да, каза ми, че търси хора.
Значи по-скоро би работила на нефтена платформа, отколкото като инженер в НАСА?
Ами ако прецакам всичко?
Защо? - Защото съм неудачница.
Винаги ме уволняват. "Боинг", "Абът", "Макдонъл Дъглас".
Говорим за НАСА.
Мечтаеш да работиш там от дете.
Защо да се оставя да ме третират като боклук, както винаги?
Стига.
Дали Марго Мадисън щеше да измине толкова път и да ти предложи работа,
ако не мислеше, че ще се справиш?
Тя знае колко си талантлива.
И аз знам.
Имам предвид... Ти си родена за тази работа, скъпа.
Знаеш, че е така.
Добре. Млъкни.
Ще го направя.
Наистина ли?
Много се радвам, скъпа! - Не.
Как така "не"?
Приключихме, Дейви.
Извинявай, ти...
Да не би да късаш с мен? - Да.
Но ще приемеш работата.
Работата, за която ти помогнах.
Но зад гърба ми. - Аз само...
Добре, аз... Знам, че си разстроена.
Отново се унижих пред тази жена. Бях се зарекла, че няма да се повтори.
А се повтори... заради теб.
Не мога да ти простя.
Никога.
Нещата ти са в кашона.
Вземи ги и си върви.
Американец.
Това е Америка! - Млъквай!
Ти беше уязвим емоционално.
Той е видял всичко това.
И, за бога, ясно е защо. Току-що беше изгубил сина си.
...уязвим.
ШЕЙН
Гордо, таксито идва, така че...
Гордо.
Добро утро.
Търся ключовете си за къщата и...
Не ги намирам.
По дяволите. Само да не съм ги загубила на пътя или в колата.
Не си ги загубила.
Аз ги взех.
Какво си направил?
Взех ключовете от ключодържателя ти.
В момента нямам време за такива неща.
Би ли ми дал ключовете?
Бих го направил,
но те са за тези ключалки.
Ключалките вървят с къщата.
А къщата е на мое име.
Така че това са моите ключове. - Не, къщата е на наше име.
И това е странно.
Защо не си смени името, когато се омъжи?
Защо още си Трейси Стивънс?
Аз съм публична фигура. Хората ме познават като Стивънс.
Вярно е.
Астронавт Трейси Кливланд.
Да, не звучи толкова добре.
Не знам какво те е прихванало тази сутрин.
Дай ми проклетите ключове. Моля те.
Ти не живееш тук, Трейс.
Децата ми живеят тук.
Можеш да ги посещаваш по всяко време. Трябва само да се обадиш.
Проблемът е, че не ти връщам обажданията ли?
Не е това.
Но като го спомена,
трябва да ти кажа нещо, което е добре да знаеш.
Хайде, казвай.
Връщам се на Луната.
Ти? Отново на Луната?
Точно така.
Реших, че е време да се стегна и да се върна в играта.
Просто ей така.
Ед ме включи в обучението.
Браво на теб.
Ще летя с "Колумбия" през септември.
През септември?
Да.
Аз ще летя след две седмици с "Дискавъри".
Все още ще съм там през септември.
Затова ти се обадих.
Исках да го чуеш от мен.
Не от телевизионно шоу заедно с всички.
Телевизионно шоу? - Да.
Във "Връзки с обществеността" знаят ли? - Нямам представа. Сигурно.
По дяволите.
Няма пак да играем "космическа двойка".
Не и след всичко, което постигнах.
Това ли ще кажеш? Мислиш за рекламата?
Няма пак да съм "жената на астронавта".
А Ед... Разбира се. Ед само се усмихва и казва "Добре".
Знаеш ли? Чака го неприятна изненада.
Връщам се в Космоса след десет години.
А ти мислиш как това ще се отрази на имиджа ти.
Това са глупости! Пълни глупости! - Добре, успокой се.
Не може всичко, за което съм работила, да се обръща на шега.
Какво е това?
"Трейси и Гордо заедно на Луната след всички тези години."
Не мога да се съглася, Ед.
Никой не е споменавал подобно нещо.
Не съм дете.
Знам как стават тези неща.
Гордо идва да ти се моли да го включиш в някой полет
и ти се сещаш... Защо да не го пратя да се самосъжалява на Луната
и да доставя удоволствие на Шорти Пауърс?
Избирам екипажа според нуждите на програмата.
Глупости. Избираш, докато играеш голф
и докато ходиш по голяма нужда.
Надвишаваш правата си.
Няма да стана за посмешище пред целия свят като "жената на астронавта".
Това няма нищо общо...
Махни го от полета, Ед.
Просто го махни от полета!
Става ли?
Той е минало величие от десет години.
Нищо няма да му стане, ако остане тук още два месеца.
Полетът на Гордо е планиран.
Край на разговора.
Ако ти искаш да се откажеш от своя, само кажи.
Просто ми кажи.
Но не очаквай друг полет в скоро време.
Не и докато аз решавам.
Мъжка солидарност, нали?
Каквото и да става, се подкрепяте.
Отказваш ли се, Трейс?
Оставам, Ед.
Винаги оставам.
ЖИВОТЪТ В АНАПОЛИС
Кели.
Здравей. Имаш ли минутка?
Разбира се.
Наред ли е всичко?
Да.
Кели, трябва да ми кажеш...
Искам да ми кажеш дали наистина искаш това.
Да. Точно това искам.
Не е ли някаква прищявка?
Или понеже униформата стои добре на Дани Стивънс?
Не, мамо.
Отдавна искам това.
Откакто обсъждаме, аз...
Осъзнах, че не искам да седя в библиотеката и да пиша есета.
Искам да постигна нещо в живота.
Да дам нещо важно на света.
Както татко.
Той е...
Да.
Повярвай ми, знам.
Живея с Ед Болдуин отдавна.
Но той плати скъпо за това, че е Ед Болдуин.
Този живот не е нормален.
Много е напрегнат.
И изтощителен, и опасен.
Освен това, той пропусна много неща.
Пропусна времето с мен и времето със...
Той просто... пропусна много.
И Шейн?
Да.
Пропусна времето с Шейн.
Къде го намери?
Отзад. Точно преди да влезеш.
Беше му любим.
Попай.
Знаех, че тази стая е била негова.
А понякога усещах, че ме чува.
Не беше лошо, само усещах присъствие.
Звучи глупаво.
Не е така.
И аз усещах същото.
Отначало ми беше трудно да влизам тук.
Мислехме да продадем къщата и да се преместим, и...
А после се появи ти.
И всичко се промени.
Всичко се оправи, защото къщата пак оживя.
Добре.
Добре. Анаполис.
Да го направим. - Наистина ли? Сигурна ли си?
Ще скъсиш живота ми с десет години.
Но баща ти ще подскочи до тавана, така че...
Благодаря ти! Благодаря ти!
Обичам те.
Но ми харесваха.
Нямам търпение. - Здравейте.
Здравей. - Здравей, татко.
Тежък ден?
Още от сутринта.
Какво е това? Истинска вечеря у дома?
Да. - Има ли повод?
Може да се каже.
Дъщеря ти реши къде ще кандидатства.
Щом си весела, значи е в "Уилям и Мери".
Всъщност не. Но все още е в списъка, нали?
Определено. Само че не е на първо място.
Ще ме държите под напрежение ли?
Кажи му.
Военноморската академия.
Много смешно. Хайде, кажи.
Сериозно.
В Анаполис.
Не.
Моля? Защо?
Защото така казвам.
Може ли поне да го обсъдим?
Върви в стаята си. - В стаята си?
Ед, тя не е дете.
Няма да обсъждаме. Отговорът е "не".
Би трябвало и аз да имам думата.
Казах "не"! Разговорът приключи! Това е.
Едуард, стой тук. - Какво беше това?
Откога не обсъждаме нещата?
Трябва да го обсъдим като семейство.
Няма да стане!
Мислехме, че ще се радваш. - Така ли? Грешите.
Става въпрос за моя живот.
Все още живееш под моя покрив.
Какво значи това? - Не ми дръж тон!
Ед, не говори така.
Какво те прихвана?
Аз съм глава на семейството и няма да давам обяснения.
Решението е мое, не твое. Не ми е нужно разрешение.
Случайно познавам коменданта на академията.
Само ще вдигна телефона
и заявлението ти няма да види бял свят!
Няма да го направиш! - Мога и ще го направя!
Чудесно! Познай!
Ще се явя пред наборната комисия и ще вляза във флота!
След две години ще кандидатствам в Анаполис.
Тогава си събирай багажа и не се връщай тук!
Ей! Не говори така. Върни си думите! Веднага!
Не знам какво ти става! По дяволите! Не говори така!
Спри! Спрете и двамата! Стига!
Не знам какво стана, но да престанем.
Добре.
Става ли?
Да.
Добре. - Добре.
Съжалявам, аз...
Не знам защо го казах. Не искам да си тръгваш.
Не, не искаме. Моля те, остани.
Няма да ходя никъде, мамо.
Всичко е наред. Всичко ще се оправи.
Никой няма да си тръгва.
Сега ще се успокоим и ще поговорим.
Татко.
Защо реагира така?
Не знам. Просто...
Изведнъж избухнах.
Мислех, че ще се гордееш с мен.
Трябва, разбира се. Гордея се.
Но... Не беше...
Не исках... Не беше...
Ед, кажи какво ти е.
Някак ме заля
неочаквано, непреодолимо
чувство, че сякаш...
Помислих, че ще те загубя.
Няма да ме загубиш. Отивам в колеж. Винаги мога...
Не, аз...
Нямам това предвид. Реших...
...че ще те загубя...
Като Шейн.
Да.
Като Шейн.
Знам. И аз се почувствах така.
Наистина, Ед.
Но Шейн почина, защото караше колело по улицата.
Няма безопасно място на Земята.
Точно там е работата. Аз не бях на Земята.
Не бях тук, когато е станало. Нямаше ме.
Не бях тук, за да подкрепя него, за да подкрепя теб. Аз...
Не успях да те защитя. Не успях... Не можех да направя нищо.
Само се свивах в леглото и крещях сам в нощта.
И аз...
Обещах си, че няма да позволя това да се повтори.
И...
Да бъда тук до теб и Кели.
Каквото и да ми струва, каквито и жертви да са нужни,
да остана този път
и да ви защитавам.
Ед.
Мислиш ли, че вината е твоя?
Погледни ме.
Мислиш ли?
Той ми беше ядосан. А аз не бях тук.
Не.
Беше злополука.
Нали? Беше злополука.
Нямаш представа колко нощи лежах в леглото и мислех за онзи ден.
Чудех се дали, ако бях направила нещо друго...
Тогава може би...
Но не може така.
Не може, защото е мъчително.
Така е.
Наказваме себе си с надеждата,
че след много страдания ще се случи нещо хубаво.
Като покаяние.
Сещаш се, ако се молиш много, греховете ти се опрощават.
Покайваш се, изкупваш греховете си пред Бог
и ще си върнеш Шейн.
Но това не е вярно.
Той няма да се върне.
А смъртта му не е по моя вина.
Нито по твоя.
Разбра ли?
Не е по твоя вина.
Ела тук.
Попай?
Намерих го.
Днес.
Шегуваш се.
Помня, когато ми каза, че искаш да влезеш във Военноморската академия.
Запитах се: "Как момче от Гери, Индиана,
ще влезе във флота, без да е виждало океана. Странно".
И докато се усетя, ти влезе във флота.
Както и аз.
И синът ни искаше да влезе във флота.
А сега и дъщеря ни иска това.
Ние сме сем. Болдуин.
Ако ни порежеш, кръвта ни ще е в златно и синьо.
Бог да ни пази.
Вдигай котва.
Боже. Не, не.
Вдигай котва. - Не, Ед.
Сбогом на забавленията в колежа.
Отплаваме рано сутрин. Ей, ей.
През последната нощ на брега
да пием за успешно плаване.
До нови срещи.
Желаем ти приятно пътуване към дома.
Господи.
Превод Йорданка Неделчева