Metas pasilinksmint, vyručiai!
- Aš tuojau. Pasiruošęs. - Pasiruošęs.
- Pasiruošęs.
Nutraukiame transliaciją dėl specialaus žinių reportažo.
Studijoje - Polas Maiklsas.
Labas rytas.
Šiandien Centrinės Amerikos šalyje,
Panamoje, įvyko įkaitų drama.
Sostinėje keturi JAV kariai pagrobti įkaitais
protestų prieš Ameriką metu.
Transliuojame iš Baltųjų rūmų Rožių sodo,
iš kur kalbės prezidentas Reiganas.
Ponios ir ponai,
vakarykštis teroro aktas,
kurio metu Panamos sostinėje keturi JAV kariai buvo paimti įkaitais
Sovietų Sąjungos atstovų,
mums su siaubu priminė, su kokiais priešais kaunamės.
Mes neleisime Sovietų Sąjungai kenkti taikai ir laisvei
nei Žemėje, nei kosmose.
Sakau tai kuo aiškiausiai - Jungtinių Valstijų neįbauginsite.
Meldžiu, kad Hjustonas su kitu „Sea Dragon“ atsiųstų
naujas spyruokles mėnuleigiams.
Mano subinė - kaip kokia pinjata.
Spėju, ličio kasimo įranga jiems labiau rūpi nei tavo subinė.
Ar ličio gyslos negalima buvo aptikti arčiau Džeimstono?
Liaukis zyzęs. Jei Amerikos mokesčių mokėtojai būtų norėję...
Kas čia dabar? Ei, ar čia tik ne mūsų įranga?
Kas čia vyksta?
Nežinau. Eime pažiūrėti.
Visi likite vietoje. Būkit budrūs.
- Donai, tu - su manim. - Supratau.
Džeimstone, kviečia antroji geologų brigada, atsiliepkite.
Geo 2, čia Džeimstonas. Kalbėkite.
Mes - ant pietinės briaunos virš „357 Bravo“.
Turime bėdą.
Kokią bėdą?
Sumauti ruskiai užgrobė mūsų kasyklą.
Galite pakartoti, geo 2?
Visi mūsų pranešimai užšifruoti.
Apie mūsų ličio gyslą sovietai galėjo sužinoti,
tik jei iššifravo mūsų pranešimus.
Ar mes nekeičiame savo šifro kodų?
Kas mėnesį, pagal protokolą.
Panašu, kad sovietai rado būdą įveikti ir tai.
Kalbėjau su prezidentu.
Jis nusprendė apie šį įvykį Jungtinių Tautų Saugumo Tarybai nepranešti.
Jis leis rusams užimti mūsų kasyklą?
Ne, jis neketina to leisti. Jis nori, kad mes ją susigrąžintume.
Kaip?
Nusileist, pakeist jų įranga mūsiške, vietoj jų vėliavos vėl iškelt mūsų,
tik šįkart ją ten išlaikyti.
Išlaikyti?
Nacionalinio saugumo taryba atmetė visus kitus būdus.
Tačiau visi sutarė, jog jei „357 Bravo“ atiteks sovietams,
tai sudarys pavojingą precedentą.
Jei nusileisim dabar, niekas nesukliudys Andropovui
užvaldyti visus kitus mūsų atradimus Mėnulyje.
Turiu pripažint, jog sutinku.
Daug ir ilgai dirbome, kol aptikome šią gyslą,
ir jei joje ličio bus bent pusę tiek, kiek rodo pirminiai duomenys,
tai pakels Džeimstono energijos tiekimą į naują lygį.
Tomai, noriu įsitikinti, jog viską suprantu teisingai.
Sakai, kad prezidentas nori, jog mes pasipriešintumėme sovietams Mėnulyje.
Ne. Ne pasipriešintumėme.
Prezidentui konfrontacijos nereikia.
Bet mes žinome,
jog rusai negali nuolat būti toje kasykloje.
Todėl, jiems pasitraukus, turime užeiti mes.
Tik šįkart mes turime ten likti.
Galėtume nusiųst astronautų komandą, kad po du saugotų kasyklą.
Kiek laiko ten gali išbūti du vyrai?
Mėnuleigiuose įmontuotos įkrovimo talpos
gali įkraut PLSS kuprines, kurios veiks iki 10 valandų.
Taigi, trijų pamainų pakaks kasyklai saugoti kiaurą parą.
Vadinasi, jums reikia nuolatinio apsaugos būrio?
Iš esmės, taip.
Ir šiam apsaugos būriui prireiks ginklų, taip?
Ginklų? Palaukit.
Niekas nieko nesakė apie ginklų siuntimą į Mėnulį.
Jūs man atleiskit, bet ko būtent jūs tikitės iš tų vyrukų?
Jei padėtis ims kaisti.
Ką, mandagiai paprašyti sovietų pasitraukti?
Gal dar vožtelėti jiems per galvas beisbolo lazdom?
O gal golfo? Ten jų pilna.
Palaukite, minutėlę.
Ar judu rimtai siūlote į Mėnulį siųsti ginklus?
Tu man sakai, jog prezidentas nori, kad mes kasyklą išlaikytume.
O aš jums sakau, kad tuomet mums prireiks apsaugos.
O apsauga reiškia ginklus.
Ne. Apie tai negali būti nė kalbos.
- Skamba kiek perdėtai... - Absurdiškai!
- Turi būti kitas sprendimas. - Absoliučiai kitas.
Gal vėl Maskvai paskelbti ekonomines sankcijas?
Embargą?
Mes taip padarėme po Berlyno įvykių praėjusiais metais.
Tada rusai padidino prekybą su Lotynų Amerika,
o tai, savo ruožtu, sustiprino jų įtaką tame pusrutulyje.
Ir žinant, kas šiuo metu vyksta Panamoje,
sakyčiau, kad šito mums reikia mažiausiai.
Juk jūs rimtai nemanote, kad tai - gera mintis?
Generolas Bradfordas teisus.
Bet kokie mūsų suvaržymai sovietams čia, Žemėje, pareikalaus laiko.
Kuo ilgiau lauksime,
tuo sunkiau mums bus susigrąžinti kasyklą.
Jei pritaikytumėme ginklus naudojimui Mėnulyje,
mūsų astronautai vis tiek nėra apmokyti juos naudoti.
- Jūrų pėstininkai? - Galvojau tą patį.
Ką konkrečiai?
Jūrų laivyno lakūnai, stodami į aviatorių mokyklą,
turi įgyti pėstininko kvalifikaciją.
Taigi, jie - vieninteliai astronautai, apmokyti sausumos mūšio taktikos.
Palaukite.
Tai mes jau į Mėnulį siunčiam jūrų pėstininkus?
Ar iš viso galim tai daryti?
Turim parengti saugumo bei kovos operacijų
Mėnulyje procedūrų aprašymą.
Turime parengti jas gana skubiai.
Turi būti kitas kelias.
Patikėkite, man tai nepatinka taip pat, kaip ir visiems jums.
Tačiau tiesa - tokia.
Plotą „357 Bravo“ išlaikysime tik su ginkluota apsauga.
Esu atviras idėjoms,
bet man regis, mūsų pasirinkimas - gana siauras.
Savo žemės plotą
mūsų planetoje ar kokioje kitoje gali apginti
tik žmogus su ginklu.
Nelsonas teisus.
Mums visiems reikia sutarti šiuo klausimu.
Nes žengus šį žingsnį,
kelio atgal nebus.
KOVOS TAISYKLĖS
Labas rytas, ponia Klyvlend.
Marta, kiek dabar laiko?
Septynios valandos.
O, šūdas.
Šūdas!
Prašiau Semo, kad pažadintų mane prieš išeidamas.
Po valandos turiu būti simuliacijoje. Kristau.
Marta, mieloji, padaryk man paslaugą.
Paskambink į kosminį centrą, pasakyk, kad nuleido mašinos padangą, ir aš vėluosiu.
Kurios mašinos?
Tos pačios.
Mano mašinos. Visų mašinų.
Pasakyk, kad nuleido visų mūsų mašinų padangas.
Man nerūpi, sakyk jiems ką nori,
tik pasakyk, kad vėluosiu, gerai?
Gerai, ponia.
Telefone žinutę jums paliko ponas Styvensas.
Regis, tai skubu.
O, ne, neabejoju, kad skubu.
Gordo visada viskas skubu. Ačiū.
Šūdas.
Tuo atveju...
Atsiprašau.
Nieko tokio, kapitone Styvensai. Sėskite.
Kaip minėjau, esant reikalui, galima nusiųsti programos pataisą
ir įkelti ją į kompiuterį.
Paprastai, po MECO...
Kur tavo uniforma, kapitone?
Mažumėlę sugedo.
Sugedo?
Užtrauktukas.
Neabejoju, kad ji susitraukė džiovyklėje.
Labai juokinga.
...tausoti variklio veikimo laiką mažinant užvedimo skaičių.
Kritinių degimų metu ar esant dideliems greičio pokyčiams, naudojami abu OMS.
Ištikus pagrindinio variklio gedimui...
Nesi naudojęsis nešiojamuoju kompiuteriu?
Esu.
Vykdant kritiškai svarbias misijas, OMS modulių nominalaus kilimo degimo metu
krovinio svoris gali padidėti maždaug 113 kg.
Mėnulio misijų orbitiniai nešėjai...
Iki pirmadienio vidurdienio neplanavau jokių vizitų į koledžus.
Bet pamaniau, kad galime papusryčiauti,
tada aplankyti Viljamsburgo istorinį muziejų,
o tada važiuoti į Džordžtauną ir Amerikos universitetą.
O antradienį siūlau važiuoti per Montičelo...
Mama?
Gal kiek per daug tos istorijos. Atleisk.
Ne, tai išties įdomu, aš tiesiog turiu pasiūlymą.
Taip, žinoma, kaip nori. Juk tai - tavo kelionė, dukrele.
Norėjau, kad nuvažiuotume
į...
Baltimorę?
Į Anapolį. Į Jūrų laivyno akademiją.
Na, tai...
labai miela, kad nori aplankyti tėvo akademiją, bet...
žinai, ji... siaubingai toli ir ne pakeliui, tiesiog...
Manau, neturėsime laiko pagal mūsų kelionės planą.
Aš ne šiaip noriu ją aplankyti.
Aš noriu ten stoti.
Tu...
Tu nori stoti į Karinio jūrų laivyno akademiją?
Žinau, kad mes kalbėjome apie kitokio pobūdžio koledžus,
bet aš manau, kad šitas tikrai man tiks.
Kele, kurių galų tau ta Anapolio akademija?
Aš ne šiaip sugalvojau, mama.
Apie ją mąsčiau jau ilgą laiką.
O aš apie tai girdžiu pirmą kartą.
Kele, tai karinė akademija. Tu nori tapt kare.
Taip.
Kodėl?
Aš noriu tarnauti savo šaliai.
Nereikia. Nekalbėk man nesąmonių.
Girdi? Šaliai gali pasitarnauti daugybe kitų būdų. Paaiškink man, kodėl.
Gerai.
Aš nori skraidyti.
„Tomcat F-14“.
Tai - naikintuvas bombonešis.
Puikiai žinau, kas yra „Tomcat“, Kele. Aišku?
SIKAMOR KRYKO TREILERIŲ PARKAS
Atidaryta, Deivi.
Čia ne Deivis.
Užeikit, nes man reik pagalbos.
Greičiau, jei galima.
Gerai.
Galit virtuvėje pačiupt tualetinio rulonėlį?
Viršutinėje lentynoje, kairėje, virš kriauklės.
Radau.
Ačiū.
- Atsiprašau. - Nieko tokio.
O kas jūs tokia? Ko reikia?
Aš ieškau Aleidos Rozales.
Tai aš.
Jei atėjot išmušinėt mokesčių, aš savo teises žinau.
Jūs ir jūsų automobilis patekote čia melagingu pretekstu.
Jūs neprisistatėte ir neįvardijote savo ketinimų.
Aleida, aš - Margo.
Labas.
Ko tau čia reikia? Kaip tu...
Man skambino tavo vaikinas Deivis.
O Dieve.
Jis man papasakojo apie tavo bėdą.
O Dieve.
Siaubingai nepatogu. Aš...
Man viskas gerai, aišku? Čia tik...
Jis sakė, kad tave gali deportuoti.
Aš mėginau tau skambinti.
Taip, telefonas atjungtas, žinau.
Paskui atjungs elektrą, tada - vandenį. Vandenį atima paskutinį.
- Vis dar groji? - Ką?
Ne.
Klausyk, Aleida, aš...
Maniau, žinosiu, ką sakyt, kai susitiksim, bet dabar...
Noriu pasakyt tik, atleisk man...
Ne. Nereikia. Gerai?
- Gerai. - „Atleisk.“ Aš ne to...
Man to nereikia, girdi?
Aš nežinau, ko man reikia, bet tik ne šito.
- Gerai. - Ką jis sakė?
Nieko ypatingo.
Kad tavo Reigano amnestijos metu gautas gyventojo statusas gali būt atšauktas.
Taip.
Kad likčiau, man reikia darbo.
Bet žmonės nenori manęs samdyti. Jis tai pasakė?
- Užsiminė. - Taip, nes esu bloga darbuotoja.
Bloga bendradarbė. Nepritampu kolektyve.
Ir nuostabi inžinierė.
Kai kam iš jų aš skambinau.
Visi buvę tavo darbdaviai
išsijuosę tikino mane, kokia tu esi talentinga.
Nors ir pripažino tavo... elgesio trūkumus.
Elgesio trūkumai, aha. Nesąmonė.
Aš nesukėliau gaisro „McDonnell Douglas“.
Užsidegė šiukšlių dėžė to šūdžiaus kabinete,
kurią užgesino per penkias sekundes.
Žinau. Ir tas
šūdžius sakė, kad tokios puikios inžinierės jis nebuvo sutikęs per 30 metų.
Ko tau reikia, Margo?
Aš ne...
Aš negaliu paaiškinti tau to, ką padariau prieš dešimt metų.
Ačiū. Nes pažeminimo man pakako jau tada.
Bet galiu pasiūlyti tau darbą.
NASA.
Kokį? Valytojos?
Atleisk, tau bus naujiena, bet aš netęsiu šeimos verslo.
Sistemų inžinierės.
Dirbtum su ne pirmaeilės reikšmės misijomis.
Nieko prašmatnaus, bet...
Tai padėtų tau įsilieti į inžinerijos pasaulį.
Ir likti šalyje.
Vargšelė Aleida.
Tai - ne labdara.
Vargšelė meksikietė mergaitė.
Gavo darbą pačioje NASA, nes Margo jos pasigailėjo.
- Atvažiavau čia ne gailėti tavęs. - Kaltė tave atvijo.
Tu - inžinierė, o mums jų reikia.
Aiškink toliau.
Tu teisi dėl kaltės.
Aš tikrai jaučiu kaltę dėl to, kas nutiko. Seniai jaučiu.
Bet tai - mano bėda, ne tavo.
Tavo bėda - leidimas gyventi šalyje. Ir aš tau siūlau sprendimą.
Tai neatperka to, kas tada nutiko,
bet tai - šiokia tokia išeitis. Šiandien.
Jei nori darbo, ateik į Džonsono kosminio centro personalo skyrių.
Manau, žinai, kuris tai pastatas.
Jei nori keršyti kitam kenkdama sau,
pirmyn, tebūnie.
Aš tik pasiūliau tau darbą.
Nieko daugiau negaliu padaryti.
Suteikiau tau galimybę, nenori, tavo reikalas.
Užsispyrus ožka.
Aš...
Aš tik noriu pasakyti štai ką.
Džeimstone sužinoma apie galimą ličio gyslą „357 Bravo“ plote,
ir po dviejų dienų rusai užgrobia tą plotą.
Savo ataskaitoje rašei, kad tau pradėjus vadės Vilson paiešką,
kosmonautas Vasiljevas liko Džeimstone. Vienas.
Taigi, arba mūsų kriptografija smarkiai šlubuoja, arba...
gal bazės viduje liko jų ausys?
- Kaip manai, jis galėjo palikt blakę? - Ne.
Ne, nebuvo laiko. Viskas nutiko labai greit.
Tu buvai emociškai pažeidžiamas.
Dievas mato, kitaip ir negalėjai jaustis. Buvai ką tik praradęs sūnų.
Kelias dienas nebuvai miegojęs ir valgęs.
Aplink - šūsnys neatsakytų užklausų.
Akivaizdu, jis tai matė.
Taigi, klausiu tavęs,
ar nemanai, kad priešas galbūt,
tik galbūt,
galėjo tuo pasinaudoti?
Aleksai, kaip pavyko atlikti sistemų diagnostiką?
Yra kokių anomalijų?
Atsakymas neigiamas, Hjustone.
- Kol kas viskas veikia puikiai. - Supratau.
Šį mėnesį atsiųsime jums naujų filmų.
- Bus konkrečių pageidavimų? - Maniau, nebepaklausit.
Jei atvirai, mes čia nusivylę dėl vieno dalyko.
Mūsų nebus Žemėje, kai išeis filmas apie „Mercury“ septynetą.
„Teisingi vyrukai“.
Apie juos sukurtas filmas?
Taip. Sako, geras.
Kaip manai, gal galim gauti išankstinę kopiją?
Paklausinėsiu.
Aleksai, dar kai kas.
Ar po to, kai teko išjungti reaktorių, kilo kokių nežymių trikdžių?
Mus įspėjo, kad gyvenamajame modulyje
gali kilti lubose įmontuotų
lempų trikdžių.
Tikrai taip, Hjustone. Lempos pastaruoju metu streikuoja.
Supratau. Mes tuo pasidomėsime. Hjustonas baigia ryšį.
Taip, pone prezidente, į biudžetą telpam,
startas Vandenberge rengiamas pagal planą.
Dar vienas dalykas.
Sovietai, pasirodo, turėjo savo blakę mūsų bazėje pastaruosius devynerius metus.
Atleiskite, manęs laukia labai nemalonus pokalbis telefonu.
Labas.
Labas. Kaip reikalai?
Na, žinai. Nieko naujo.
Ko tau įpilti?
Burbono su ledu.
Ir viskas? Viskas, ką pasakysi? „Ko tau įpilti?“
- Kas? - Kaip tau...
- O Dieve! Treise! - Štai, atsipeikėjo pagaliau.
- Atleisk, aš pamiršau! Atleisk man. - Ačiū Dievui! Jau sunerimau.
- Sveikinu! - Ačiū.
- Sveikinu. - Ačiū.
Pparodyk tą žiedą. Eina...
- O Dieve! - Aha.
- Kas? - Žinau! Jam pasisekė.
Ir jūs abu kartu, tai...
Išties neįtikėtina.
- Nuostabu, rimtai... - Išgerkim už tai.
Aš kone mirštu iš laimės, kaip sakoma.
Tu to nusipelnei. Į sveikatą.
Ačiū.
Žinai,
tu - viena iš nedaugelio, kuri iš tiesų džiaugiesi už mane.
- Liaukis, negali būti. - O Dieve.
Kosminiame centre visi į mane žiūri kreivai.
Lyg pirma turėjau gauti Gordo sutikimą.
Ar kalbėjai su juo šiomis dienomis?
O kas?
Nieko, Treise, ne mano reikalas, aš...
Gerai jau, pakaks apie jį.
Sakyk, kas tau?
Iškart pastebėjau, kad mintyse esi kažkur toli.
Kelė pranešė, kad nori mokytis Anapolyje.
Aš nežinau. Vis dar neatsigaunu nuo šoko.
Aš šokiruota dėl to, kad iš viso mane tai šokiravo.
Juk turėjau to tikėtis.
- Ji juk augo šalia Edo. - Taip.
Ir jo darbo. Juk suprantama, kad ji ėmė norėti to paties.
Ji juk augo čia, ir ji matė... tave.
Išties.
Juk tu įkvėpei daugybę moterų, Treise.
Juk tai nuostabu, turėtum didžiuotis.
Žinai, aš tik...
Aš nelinkiu šito gyvenimo savo dukrai.
Taip, suprantu.
Ką jai pasakei?
Nutildžiau ją ir pasakiau, kad dabar apie tai nekalbėsim, supranti?
Kaip išties gera mama.
Nespausk savęs, gerai?
Tavo duktė tau pasakė, kad nori stot į Karinio laivyno akademiją.
Juk tai - labai svarbu.
Žinok, kai aš pasakiau savo mamai, kad noriu skraidyt, po galais,
ji nekalbėjo su manim kelis mėnesius.
Ir tu jos už tai nekentei, tiesa?
Išgyvenau. Susitariau su broliu, kuris mane mokė už 25 dolerius.
Bet tokia mano esmė, aš - tokia.
Ir niekas negalėjo perkalbėti.
Tai ir noriu pasakyti, Karen.
Jei Kelė išties to nori, ji tai padarys.
Ji suras būdų ten mokytis, su tavo pritarimu ar be jo.
Taigi, žinai,
verčiau susitaikyk jau dabar.
Aš nemoku susitaikyti, Treise.
Negaliu. Kaskart, kai apie tai galvoju,
žinau, kad jei jas kas nutiks jai, aš to nebeištversiu.
- Aš tiesiog... Negaliu. Aš negaliu. - Suprantu.
Aš galvoju, kad...
juk mes atvedėme juos į šį sumautą pasaulį.
Todėl bent jau leiskim jiems jame gyventi.
Tai - mūsų pareiga jiems.
Taip, tiesa.
Taip?
Gordo?
Treise?
Tu palikai žinutę.
Taip, palikau.
Mums reikia pakalbėti.
Ji spokso į mane.
Ką? Kas?
Aš.
Aišku.
Išsukau iš posūkio ir staiga...
Pamačiau save.
Aš nelabai suprantu, apie ką tu, Treise.
Ar tau viskas gerai?
Taip. Tiesiog nutiko mažytė automobilio avarija.
Jėzau.
Aš sveika. Viskas gerai.
Automobiliui - šakės.
- Tik ne tavo poršė. - Taip, jam.
Atvažiuok manęs paimti.
Dabar - antra valanda nakties.
Palauk. Kodėl tavo vyras negali atvažiuoti, Treise?
Jis išvykęs su reikalais.
Gal gali tiesiog...
Gali padaryt man paslaugą ir...
atvažiuot manęs, Gordo?
Ką man daryti su automobiliu?
Semas tau nupirks naują.
Semas. Koks jis geras.
- Taip. - Taip.
Jis - gana karštakošis, žinai, bet jį reikia gerai sunervinti.
Supranti?
Jis - ne toks kaip tu.
Su tavim lengva.
- Aha. Lengva. - Taip.
O, ne.
Ne...
- Nevežk manęs į mano namus. - Ką?
- Vežk mane į mūsų senus namus. - Kodėl?
Man įgriso, jog namų personalas žiūri į mane kaip į neklaužadą paauglę.
Gordo. Sustok.
- Ką? - Gordo!
Taip.
Eime.
Štai taip.
Vėliau grįš berniukai,
paklosiu tau ant sofos, gerai?
Treise?
Šūdas.
Spėju, ant sofos miegosiu aš.
Turėjau kažką daryti.
Juk negalėjau leisti, kad tave išvarytų į Meksiką.
Ir paskambinai vieninteliam žmogui, kuriam, žinojai, jog nenoriu skambint.
Vieninteliam, kurio niekada nebūčiau nieko prašiusi. Niekada.
Atleisk. Aš nenorėjau tavęs prarasti.
Aš supanikavau. Nieko geresnio nesugalvojau.
Tikrai? Nemanei, kad galima paskambint į įdarbinimo agentūrą? Ar Briusui? Ar...
Briusui? Savo bosui?
Juk sakei, kad jam reikia darbuotojų.
Tu verčiau dirbtum naftos platformoje nei inžiniere NASA?
Kas, jei susimausiu?
- Kodėl turėtum susimauti? - Nes aš - nevykėlė.
Mane išmetė iš visų darbų.
„Boeing“, „Abbot“, „McDonnell Douglas“ įmonių.
Bet čia - NASA.
Svajojai apie darbą ten nuo pat vaikystės.
Tai kam gadinti sau progą tikinant visus: „Aš - šūdo gabalas“,
kaip darei kitur?
Liaukis.
Negi tikrai manai, kad Margo Medison būtų sukorusi tokį kelią
ir siūlytų tau darbą,
jei nebūtų įsitikinusi, jog tu tinki?
Ji žino, kokia esi talentinga.
Kaip ir aš žinau.
Juk esi tam gimusi, mieloji.
Juk pati tai žinai.
Gerai jau, gerai. Užsičiaupk.
Aš nuvažiuosiu.
Tikrai?
- Aš taip džiaugiuosi už tave! - Ne.
Kaip tai ne?
Tarp mūsų viskas baigta, Deivi.
Atleisk, tu...
- Tu palieki mane? - Taip.
Bet imsiesi darbo.
Savo svajonių darbo, kurį gauti padėjau aš.
- Veikdamas slapčia nuo manęs. - Aš tik...
Gerai, klausyk... suprantu, kad susinervinai.
Aš ir vėl buvau pažeminta tos moters akivaizdoje.
Buvau prisiekusi, kad to daugiau nepasikartos.
O tai pasikartojo... dėl tavo kaltės.
Aš to neatleisiu.
Niekada.
Tavo daiktai - dėžėje.
Pasiimk ir nebegrįžk čia.
Amerikietis.
- O Amerika - gera! - Nutilk!
Tu buvai emociškai pažeidžiamas.
Akivaizdu, jis tai matė.
Dievas mato, kitaip ir negalėjai jaustis.
Buvai ką tik praradęs sūnų.
...pažeidžiamas.
ŠEINAS
Gordo, tuoj atvažiuos taksi, taigi...
Ei, Gordo.
Labas rytas.
Labas rytas. Ieškau savo raktų ir...
nerandu.
Šūdas. Tikiuosi, nepamečiau jų tame lauke ar mašinoje.
Ne, tu jų nepametei.
Aš juos paėmiau.
Ką?
Nusegiau šių namų raktus nuo tavo raktų žiedo.
Klausyk, aš neturiu dabar laiko.
Gali atiduoti man mano raktus? Prašau.
Patikėk, atiduočiau,
bet, kiek žinau, jie rakina šias spynas.
O šios spynos - šių namų duryse.
O šio namo šeimininko pavardė - mano.
- Taigi, šie raktai - mano. - Ne, šeimininkų pavardės - mūsų abiejų.
Tai kas kita.
Ar ištekėjusi už kito vyro, neturėjai pakeisti pavardės?
Kodėl tu vis dar Treisė Styvens?
Nes aš - viešas asmuo, visi mane pažįsta Styvens pavarde.
Taip.
Astronautė Treisė Klyvlend.
Taip, skamba kiek kitaip.
Žinai? Nesuprantu, kas tau šįryt užėjo.
Atiduok mano raktus, po galais. Prašau.
Tu čia nebegyveni, Treise.
Mano vaikai čia gyvena, Gordo.
Atvažiuok pas juos kada tik nori.
Tau tereikia prieš tai paskambinti.
Štai dėl ko tu toks? Pyksti, kad neperskambinu tau?
Ne, ne dėl to.
Bet gerai, kad prakalbai apie tai.
Turiu tau pranešti tai, ką, manau, norėsi žinoti.
Gerai, klok.
Aš vėl skrisiu į Mėnulį.
Tu? Atgal į Mėnulį?
Teisingai.
Nusprendžiau susiimti ir vėl atsistoti ant kojų.
Tiesiog taip.
Edas įrašė mane į 91-ą Džeimstono pamainą.
Tau gerai.
Skrisiu „Columbia“ rugsėjį.
Rugsėjį?
Taip.
Aš skrendu su „Discovery“ į Mėnulį po poros savaičių.
Rugsėjį aš vis dar būsiu ten.
Todėl ir skambinau.
Norėjau, kad sužinotum tai iš manęs.
O ne kartu su visu pasauliu per TV.
- Per televiziją? - Taip.
Ar NASA viešųjų ryšių skyrius apie tai žino?
Nežinau. Gal.
Velniai rautų.
Aš „kosminės poros“ nebevaidinsiu.
Girdi? Man tiek daug pavyko pasiekti.
Toks tavo atsakymas? Tave domina tik tavo įvaizdis?
Aš „astro žmonos“ nebevaidinsiu, girdi?
Ir Edas... Žinoma. Edas tik nusišypsos ir pasakys: „Gerai“.
Žinai, ką? Jis tuoj atsipeikės, Gordo.
Aš skrendu į kosmosą po dešimties metų pertraukos, Treise.
O tau terūpi, ką parašys laikraščiai?
- Nesąmonė! Visiška nesąmonė. - Gerai, nusiramink.
Neleisiu, kad visus mano pasiekimus paverstum komedija.
Ką tai reiškia?
„Treisė su Gordo po šitiekos metų ir vėl Mėnulyje?“
To nebus, Edai. Aš neleisiu.
Niekas apie tai nekalba.
Aš tau - ne vaikas.
Puikiai žinau, kaip tvarkomi tokie reikalai.
Gordo atšliaužia pas tave apsižliumbęs,
ir tu pagalvoji, kodėl nepasigailėjus savo draugo ir nenusiuntus jo į Mėnulį,
dar ir bobikę jam šalia parūpinsiu.
Aš renku įgulą remdamasis tik programos reikalavimais.
Nemalk šūdo. Tu renki komandą remdamasis savo golfo rezultatu
ir tuo, kaip tądien tau pavyko pašikt.
Tu jau peržengei ribą.
Aš neleisiu, kad pasaulis vėl šaipytųsi
ir vadintų mane „astro žmona“.
Tai neturi nieko bendra...
Išbrauk jį, Edai.
Išbrauk jį iš to skrydžio!
Gerai?
Jis sėdėjo ir bezdėjo pastaruosius dešimt metų.
Jis nepražus, jei išskris porą mėnesių vėliau.
Gordo skrydis - patvirtintas.
Kalba baigta.
Jei tu nori išsibraukti, tik tark žodį, Treise.
Tik tark žodį.
Tik nesitikėk, kad greitai gausi vietą kitoje įguloje.
Bent jau kol aš sėdžiu šitoj kėdėj.
Berniukai visad liks berniukais.
Kartu, kad ir kas vyktų, tiesa?
Lieki ar ne, Treise?
Lieku, Edai.
Aš nesitrauksiu.
GYVENIMAS ANAPOLYJE
Kele?
Labas. Turi minutę?
Žinoma.
Viskas gerai?
Taip.
Kele, noriu, kad man pasakytum...
Aš noriu išgirsti, ar tu tikrai to trokšti.
Taip. Aš tikrai to trokštu.
Čia ne šiaip užgaida?
Ar todėl, kad Denis Styvensas atrodė šauniai su savo uniforma...
Mama, ne.
Aš jau seniai to noriu.
Nuo tada, kai ėmėme apie tai kalbėti, aš...
supratau, kad nenoriu lindėti bibliotekoje ketverius metus rašydama rašinius.
Supranti? Aš noriu nuveikti kažką svarbaus gyvenime.
Noriu palikti po savęs pėdsaką.
Kaip tėtis.
Jis...
Taip.
Patikėk manim, aš tai žinau.
Daug metų gyvenu su Edu Boldvinu, žinok.
Bet jis sumokėjo didžiulę kainą už tai, kad taptų Edu Boldvinu.
Toks gyvenimas nėra įprastas.
Jame daug įtampos.
Ir pervargimo. Ir pavojų.
Supranti, jis daug ką prarado. Tai tiesa.
Jis prarado laiką, kurį galėjo praleisti su...
Jis daug prarado.
Su Šeinu?
Taip.
Jis praleido labai mažai laiko su Šeinu.
Kur tu jį radai?
Ten. Prieš tau ateinant.
Jo mėgstamiausias.
Popajus.
Aš žinojau, kad šis kambarys buvo jo.
Kartais man pasirodydavo, jog jis manęs klauso.
Ne bloga prasme, tiesiog jutau jo buvimą.
Kvailai skamba.
Ne, nekvailai.
Man irgi taip atrodydavo.
Taip. Pradžioje buvo sunku įžengti į šį kambarį.
Mes net ketinome parduoti šį namą, išsikraustyt, o...
o tada atsiradai tu.
Ir viskas pasikeitė.
Lyg viskas stojo į savas vietas, atsiradus naujai gyvybei.
Gerai.
Gerai. Anapolis.
- Aš sutinku. - Tikrai? Ar tikrai?
Tu atimsi iš manę dešimt gyvenimo metų.
Bet tavo tėvas džiūgaus stebėdamas futbolo rungtynes, taigi...
Ačiū!
Aš tave myliu.
Bet man jie patiko.
- Laukiu nesulaukiu. - Sveikos.
- Labas! - Labas, tėti.
Sunki diena?
Nuo pat ryto.
Ką visa tai reiškia? Vakarienė namuose?
- Taip. - Ypatinga proga?
Galima sakyti.
Tavo duktė apsisprendė, kur nori mokytis.
Iš tavo nuotaikos sprendžiu, kad ji pasirinko „William & Mary“?
Ne, šiaip jau. Bet jis - vis dar sąraše?
Žinoma. Tik ne pirmu numeriu.
Tai pasakysite man ar kankinsite toliau?
Pasakyk.
Jūrų laivyno akademija.
Cha cha, labai juokinga. Na, sakyk tiesą.
Tai tiesa.
Anapolio akademija.
Ne.
Ką? Kodėl?
Tu ten nesimokysi.
Tai - ne priežastis. Gal galima pakalbėti?
- Marš į savo kambarį. - Į kambarį?
Ne, Edai, ji - nebe vaikas, girdi?
Jokių kalbų nebus. Atsakymas - ne!
Tėti, mano nuomonė irgi kažką reiškia.
Pasakiau, ne! Viskas, baigta! Taškas!
- Edvardai, tučtuojau liaukis. - Kas čia buvo?
Tai mes jau nebesikalbame?
Liaukis, girdi? Mes privalom apie tai kalbėti visa šeima.
To nebus!
- Manėme, tu apsidžiaugsi. - Taip? Jūs klydot!
Tėti, juk tai - mano gyvenimas.
O tu dar gyveni po mano stogu, panele.
- Ką tai reiškia, po galais? - Ei, prilaikyk liežuvį!
Edai, valdyk toną, girdi?
Nesuprantu, kas tau užėjo.
Aš - šitų namų galva, ir neprivalau aiškintis nė vienai iš jūsų!
Tai - man spręsti, ne tau! Man nereikia tavo leidimo, kad ten įstočiau!
Aš puikiai pažįstu akademijos vadovą,
vienas mano skambutis,
ir tavo prašymo ten nebus!
Koks siaubas! Tu negali to daryti!
Galiu ir padarysiu!
Puiku! Žinai, ką?
Tada tiesiog įstosiu į karinio jūrų laivyno tarnybą ir tarnausiu!
O po poros metų įstosiu į akademiją kaip jūreivė.
Puiku. Dėkis daiktus ir kad tavęs nematyčiau!
Ei! Nedrįsk! Atsiimk savo žodžius! Tučtuojau!
Kas tau užėjo, bliamba? Po galais! Nedrįsk taip kalbėti!
Stokit! Liaukitės abu! Pakaks!
Kad ir kas tai buvo, daugiau to nedarysime.
Gerai.
Gerai?
Gerai.
- Gerai. - Gerai.
O, ne. Atleiskit man...
Aš nežinau, kodėl tai pasakiau. Aš nenoriu, kad išeitum.
Ne, mes to nenorim. Prašau, neišeik.
Aš neinu. Niekur aš neinu, mama.
Gerai. Viskas bus gerai.
Niekas niekur neis.
Mes visi nusiraminsime ir pakalbėsime apie tai.
Tėti.
Kas tau nutiko?
Nežinau. Aš tik...
Man staiga užėjo.
Maniau, tu manimi didžiuosiesi.
Būtinai. Žinoma, taip ir bus. Žinoma, kad didžiuosiuosi.
Aš tik... Tai ne...
Aš ne tai... tiesiog ne tai...
Edai, imk ir pasakyk.
Mane tiesiog...
staiga apėmė...
jausmas, lyg aš...
tave prarasiu.
Tėti, tu manęs neprarasi. Tai - tik koledžas. Aš visada...
Ne, aš ne...
Ne apie tai. Norėjau pasakyt,
kad prarasiu tave kaip...
Kaip Šeiną.
Taip.
Kaip Šeiną.
Ei.
Aš tave suprantu. Pajutau tą patį.
Tikrai, Edai.
Bet Šeinas žuvo važiuodamas dviračiu gatvėje.
Šioje Žemėje nėra saugu.
Žinau, aš ne apie tai. Tada Žemėje nebuvo manęs.
Manęs nebuvo, kai tai nutiko. Manęs nebuvo.
Manęs nebuvo šalia jo. Šalia tavęs. Aš...
Aš neapsaugojau tavęs. Aš nieko negalėjau padaryti.
Aš tik susigūždavau savo laivo gulte ir rėkdavau į tamsą.
Ir aš...
Aš pažadėjau sau, kad to daugiau nebus.
Kad aš...
Niekada nesitrauksiu nuo tavęs ir Kelės.
Kad ir kiek tai kainuos, kad ir ką turėčiau dėl to paaukoti,
šįkart aš liksiu čia...
ir apginsiu jus abi.
Edai...
Edai, tu kaltini save dėl to?
Pažiūrėk man į akis.
Kaltini?
Jis supyko ant manęs. Manęs nebuvo šalia.
Ne. Nereikia. Ne, ne.
Tai - nelaimingas atsitikimas.
Girdi? Avarija.
Neįsivaizduoji, kiek naktų gulėdama lovoj prisimindavau tą dieną,
klausdama savęs, jei būčiau dariusi ką kitaip...
supranti, gal...
Bet tu negali kaltinti savęs.
Negali, nes tai - kančia.
Ir daugiau nieko.
Mes taip baudžiame save, tikėdamiesi,
kad pakankamai pasikankinę, pakeisime ką nors į gera.
Išpirksime kaltę.
Jei sukalbėsim pakankamai daug „Sveika, Marija“, nuodėmės išnyks ir...
Ir išpirksi savo kaltę, sumokėsi Dievo pateiktą kainą už tai,
kad Jis grąžintų Šeiną.
Bet taip nebūna.
Jis nebegrįš.
O jo mirtis - ne mano kaltė.
Ir ne tavo.
Girdi?
Tu nekaltas.
Eikš.
Popajus?
Aš jį radau.
Šiandien.
Rimtai?
Pamenu, kai tu man pasakei, kad nori stoti į Jūrų laivyno akademiją.
Pamaniau: „Ką vaikinas iš Indianos valstijos, Gario,
nė sykio nematęs vandenyno, veiks jūrų laivyne? Beprotystė.“
O tu ėmei ir įstojai.
Įstojau ir aš.
Ir mūsų sūnus norėjo ten.
O dabar paaiškėjo, kad ir mūsų duktė nori stoti į karinį jūrų laivyną.
Mes - Boldvinai.
Prapjovus mums odą, pasimatys tos akademijos vėliava, bliamba.
Tepadeda mums Dievas.
Kelkit inkarus
O, viešpatėliau, nereikia. Ne.
- Kelkit inkarus - Ne. Edai.
Likit sveiki, studentiški džiaugsmai
Išplaukiame su aušra
Ši naktis - paskutinė krante
Išgerkim už sėkmę
Iki susitikimo
Linkim laimingai grįžt namo
Jėzau.
Išvertė Egidija Tučkuvienė