Om jeg kan late som jeg er glad, kan de også det.
Seksti år med sosialisme vil tørke smilet av enhvers ansikt, kamerat.
Sergej Orestovitsj Nikulov.
-Sergej Orestovitsj Nikulov. -Margo Madison.
-Sergej Orestovitsj Nikulov. -Thomas Paine.
-Sergej Orestovitsj Nikulov. -Ellen Wilson.
-Thomas Paine. -Hyggelig.
Jeg beklager. Jeg… snakker ikke flytende.
Ok. Hei.
-Velkommen. -Hei.
Hei.
Danielle Poole, Apollo-kommandør. Velkommen til Houston.
Stefan Petrovitsj Alekseev, Sojuz-kommandør.
Spennende dag, ikke sant?
Dette blir et fantastisk tokt for våre to land og for hele verden.
Omtrent klokken 07.00
vil de respektive romskipene være i posisjon
med dokkingmodulen festet til Apollos kommandomodul.
Sojuz vil rotere 60 grader og opprettholde høyde,
mens Apollo manøvrerer langs V-BAR-en til de får kontakt.
Et lett sammenstøt vil fullføre den endelige dokkingprosedyren.
Spørsmål så langt?
Endelig dokking vil bli etterfulgt av trykkutjevning i hovedkammeret.
Astronaut én går inn i dokkingmodulen fra Apolloskipet
og lukker luken.
Astronaut to blir værende ved kommandomodulens kontroller.
Og fra Sojuz vil astronaut tre åpne luken til dokkingmodulen,
mens astronaut fire også forblir ved kontroll…
Kosmonauter bør ikke betegnes som "astronaut tre" og "astronaut fire",
som om de er ubetydelige.
Vi foreslår "kosmonaut én" og "kosmonaut to".
Ja vel.
Beklager.
Terminologien er bare for enkelhets skyld,
men jeg skal forandre det.
Vi vil også foreslå "Sojuz-Apollo" som navn på toktet.
For enkelhets skyld.
Beklager.
La oss gå videre til skip-til-skip-kommunikasjon.
Våre astronauter og deres kosmonauter må kunne snakke med hverandre.
Enig. Hva er deres radiofrekvens-krypteringsprotokoll?
Jeg viser deg min hvis du viser meg din.
Du først.
Ok.
Kanskje vi bare skal snakke om noe grunnleggende.
Selve dokkingen.
Det virker som mest logisk
at dere gir oss Sojuz' dokkingsystem,
som vi kan installere på modulen vår.
Apollo-siden vil være den aktive mekanismen,
og Sojuz blir den passive, og…
Sojuz-siden blir den aktive mekanismen, og Apollo-siden blir den passive.
Det betyr et fullstendig redesign fra vår side.
Ja.
Herregud, hva var det?
Gjør om på alt.
Paine her.
Ja, senator, jeg beklager.
Fire timer nærmere verdens ende,
og jeg aner ikke hva vi har oppnådd.
Vel, det var framskritt, på sovjetisk vis.
De gir ikke oss detaljer. Og ikke vi heller.
Om vi ikke kan dele grunnleggende informasjon,
hvordan kommer vi noe sted?
Det gjør vi ikke.
Hva?
Ingenting vil glede Pentagon mer.
Bare trekk det ut til sovjeterne tar ballen sin og drar hjem,
eller presidenten glemmer at han sa ja til denne sinnssvake ideen.
-Å, herregud. -Dette er jo fint. Helt fint.
Margo, jeg er trygg på dine evner til å få ting til ikke å skje.
Klar.
Skyt.
-Oi. -Forsiktig, Fred Astaire.
Det er fortsatt vanskelig å kjempe i drakten.
Området er klart.
Sjekk skyteskiven, Charles.
Skivebom.
Er det sant? Nei.
Skivebom?
-Han bommet på skyteskiven. -Bommet på stoppfeltet også.
Kom igjen!
-Noen anelse om hvor den ble av? -Ikke som jeg kan se.
Den kan være i bane.
Ingen har avfyrt et gevær her før,
så for alt vi vet, kan kula gå rundt månen
og komme tilbake om en liten stund.
Jeg mener, hvem vet?
Men, Vance,
bare for å være sikker,
jeg ville ikke stått på samme sted om jeg var deg.
-Pokker. -Ikke se på meg.
Hun lurte deg.
Kom igjen, Vance. Hold deg til skytingen.
Jamestown kontroll, LSAM2 har klarert oppskytingsplattformen.
Hvordan er kjøreturen, folkens?
Jeg kan nesten kjenne vinden i håret.
Jeg kan nesten kjenne framdriftsenheten.
Skyggen nede i Shackleton
vil simulere natt for treningsprosedyren.
Når det blir alvor, vil vi komme inn raskt og lavt
så russerne ikke rekker å reagere.
Mottatt.
Hvor nær canyonbunnen kan vi komme?
Jeg kan nok få dere ned til fem meter.
Fem meter?
Vel, det er meg.
Jeg har mye erfaring på dette beistet.
Jeg anbefaler ikke at dere går lavere enn 20.
Ja, jeg vil ikke gå lavere enn 20.
Vi er i posisjon til siste prosedyre. Er dere klare?
Klar.
Du har romskipet. Ingen kule manøvrer.
Oppfattet.
Åh.
Rolig. Du har det ikke travelt.
Bare rett fram herfra.
Klokken tolv hele veien.
Vi går lavt et par steder,
og så skal vi prøve å lande.
Pass på rotasjonsraten. Du overkompenserer.
-Pass opp. -Herregud.
Jeg fikser det.
Jeg fikser det. Faen.
Jeg har fartøyet.
Pokker. Hva var det?
Fyllekjører du igjen, Bernitz?
Ja, det er morsomt.
Vrient beist.
Greit. Tracy, du kjører resten av veien.
Vi må ordne mer øvelsestid for deg senere, Charles.
-Oppfattet. -Oppfattet.
Ok.
Du har hørt uttrykket "dritt renner ned bakken"?
Og dette er nå offisielt bunnen av bakken.
Vi må lage et nytt design for modulens dokkingsystem
som ikke er basert på noen av de eksisterende systemene.
Slutt å rekke opp hånden, Vic. Dette er ikke skolen. Hva er spørsmålet?
Så du vil at vi skal designe et nytt dokkingsystem fra start?
Det er ordren.
Sjefene vil ha det, og de vil ha det raskt.
Uten noen konstruksjonsdata om Sojuz?
Jeg vil ha de første forslagene på bordet mitt i morgen tidlig.
-Hvordan skal vi… -Jeg hørte deg i stad.
Så hvorfor svarte du meg ikke i stad?
Det er et designspørsmål for designteamet, som du ikke er på.
Hvis designteamet har et spørsmål, stiller de det.
Jeg satte deg på operasjonsteamet, for der har du ferdigheter.
Hold deg til ditt eget felt, Aleida. Vær så snill.
Tom.
-Ikke si det. -Få dette bort.
-Nei. -Ingen vil gjøre det.
-Presidenten vil det. -Jeg tviler på at han husker det.
-Du kan skrinlegge dette på fem minutter. -Ja, men det vil jeg ikke.
Jeg vil gjøre det.
Hvorfor?
Håndtrykket i rommet er min skinnende by på et fjell.
Din hva?
By på et fjell. Du vet, John Winthrop.
"Vi skal være en skinnende by på et fjell med verdens øyne rettet mot oss."
Men denne gangen blir verdens øyne løftet til vår skinnende by på himmelen.
Fire astronauter og to kapsler skaper ingen by.
Du skjønner ikke poenget. Dette er historisk.
En dag vil folk skrive historien om denne tiden,
og de vil si at da den kalde krigen var på sitt kaldeste,
da konkurransen om rommet var på sitt heftigste,
satte USA og Sovjetunionen stridigheten til side
og møttes i en symbolsk gest som inspirerte verden
og var med på å legge grunnen for forsoning
og fredelig sameksistens mellom de to supermaktene.
Tror du virkelig på det?
Alt er mulig. Men USA må være et eksempel.
Presidenten sa det selv. "En by på et fjell."
Vi bygde ikke byen, men vi må gjøre vårt beste så den skinner.
Da må vi blunke først.
Nei. Det går ikke.
Tving dem til et kompromiss eller finn et vinn-vinn-scenario.
-Som hva? -Jeg vet ikke. Det er din jobb.
Fillern.
Demonstranter over hele landet
kaller oppskytingen farlig
på grunn av lasten om bord,
som består av nødvendige forsyninger av atomdrivstoff
for Jamestown månebase.
Nå går vi direkte til USAs oppskytingssted på Guam til nedtellingen.
Se på det. Det er mye vakthold der.
De har en hel hangarstyrke der.
Det virker ikke særlig trygt.
Hva om den eksploderer i atmosfæren?
…fase tre i utvidelsen av Jamestownkolonien.
Det er derfor vi skyter opp fra ingenmannsland, Karen.
Det er risikabelt, Ed. Ok?
Det er ikke bare en ny last. Den har med plutonium.
…to, én.
Tenning.
Ser du?
Ingen flammende radioaktiv eksplosjon. Bare en rutinesak.
Hurra.
Det ser ut til at forsyningsraketten har forlatt oppskytingsstedet,
noe som gjør at mange sukker lettet.
Du pappa?
Hva skrev du essay om da du kom inn?
Å, herregud. Det er så lenge siden.
Sikkert noe om hvorfor jeg ville gå på Annapolis.
Takk, pappa.
Hør her… bare fortell dem hvem du er.
De vil elske deg.
…mens krisen i Panama fortsetter.
Mens forsyningsraketten…
Ok. Hvem er jeg?
…element av det amerikanske romprogrammet.
Panamakanalen er den eneste mulige ruten for å transportere raketten til Guam…
HVEM ER JEG?
…den er for stor til å transporteres over land. Men etter en redningsaksjon,
som resulterte i at to panamanske vakter ble drept…
Hvorfor adopterte dere meg?
Kom igjen, Kel.
Du vet dette. Vi må ha fortalt det tusen ganger.
Da vi gikk inn på adopsjonssenteret,
og vi så deg sitte ved vinduet
og hjelpe de yngre barna med et puslespill…
Du var så snill og tålmodig.
Jeg mener, vi visste det med en gang.
-Det var kjærlighet ved første blikk. -Ja.
Nei, jeg mener hvorfor fikk dere ikke en baby til?
Vel, Kelly…
Det var vanskelig.
Jeg hadde… noen medisinske problemer, og jeg trodde ikke jeg kunne det.
Og da så vi et nyhetsinnslag.
De kalte det Operasjon Babylift.
Ja, du ringte meg fra Shamrock mens det var på tv.
Ja, det husker jeg.
Ja, vi så det sammen over telefonen.
Shamrock Hotell?
Det er ti minutter unna.
Ja, jeg bodde der en stund.
Det var midlertidig.
Var dere separert?
Vi hadde en tøff periode.
Etter at Shane døde.
Ja.
Vi elsket hverandre fortsatt høyt.
Men hver gang vi så på hverandre, så vi bare ham.
Og så var det innslaget på tv.
Alle de barna fra Vietnam
som ble brakt hit i håp om å gi dem et bedre liv.
Det var alt vi snakket om under hele kjøreturen.
Vi var så oppglødde.
Vi hadde ikke snakket så mye med hverandre på flere uker.
Ja.
Så jeg var deres…
…plaster.
Hva? Nei.
Du var ikke et plaster, Kelly.
Du var hjertetransplantasjonen vår.
Ja.
Det er greit, mamma.
HVEM ER JEG?
Jeg visste ikke at vi skulle ta med gaver.
Ikke jeg heller.
Takk. Veldig hyggelig.
Jeg vil gjerne vite mer om dere begge.
Hva fikk dere inn i romprogrammet?
-Greit. Hva med at jeg starter? -Ja.
Ok.
Jeg har alltid elsket å fly. Helt fra jeg var liten.
Faren min lærte meg opp. Han var cargopilot i Memphis i Tennessee.
Noe med å være der oppe i skyene
får meg til å føle at jeg fortsatt er nær ham.
Og da NASA åpnet programmet for kvinnelige astronauter,
vel, da grep jeg sjansen.
Jeg var i det sovjetiske luftforsvaret.
Ble utvalgt til kosmonauttrening av en overordnet.
Ble med i programmet.
-Her er maten. -Gudskjelov.
Dette er
borsjtsj og pirog fra byens beste russiske restaurant.
Den eneste russiske restauranten.
Er det noe i veien? Er det noe galt med maten?
Vi vil gjerne ha
hamburgere.
Hamburgere?
Vær så god. Kjekt å se deg, Dani.
Vil dere ha noe å drikke?
Vodka?
Har dere Jack Daniel's?
Ja, jeg tror vi kan finne det.
For Apollo-Sojuz.
Nei.
For Sojuz-Apollo?
Nei, det er en rekkefølge for skålingen.
Først for falne kamerater.
For Vladimir Komarov.
Viktor Patsajev, Georgij Dobrovolskij, og for Vladislav Volkov.
Sojuz 1, Sojuz 11?
Greit.
For Gus, Ed og Roger.
Apollo 1.
For Patty, Harry… Deke.
Hvis dere hadde blandet nitrogen med oksygen, som sovjeterne,
ville kanskje Apollo 1-astronautene vært i live.
Og hvis kosmonautene deres på Sojuz 11
hadde brukt trykkdrakt, som amerikanerne gjør,
ville kanskje de også vært i live.
Eller kanskje vi bare skal si
at sånn kan det gå.
Jeg håper ikke det går sånn når vi er 200 kilometer over planeten.
Så hva skåler vi for nå?
Den andre skålen er for kvinner.
Jeg er den eneste her.
Det er flertall. For kvinnene, alle kvinnene i verden.
For damene. Det kan jeg skåle for.
Jeg elsker å være sammen med deg, jeg bare…
Jeg vet ikke hva som vil skje.
Jeg vil ikke sette hele livet til side for din skyld igjen.
Jeg ber deg ikke om det.
Jeg bare…
Jeg vet ikke. At vi kan finne ut av hva dette er.
Dette er en affære.
-Det er det det er. -Det trenger ikke å være bare det.
Jeg mener det.
Ærlig talt, er det…
Det er bare… vanskelig…
Det er vanskelig å stole på deg. Etter alt som skjedde…
-Omstendighetene var annerledes. -Du er fortsatt ved NASA.
Er de blitt mer mottakelige
for alternative livsstiler under Reagan-regjeringen?
Hvem sier at jeg må bli ved NASA?
-Du ble nettopp forfremmet. -Jeg bryr meg ikke. Jeg gjør ikke det.
Jeg vet hva jeg vil ha. Og det er ikke en forfremmelse eller NASA,
og det er ikke noe annet i verden enn deg. Og jeg bryr meg ikke om hvem som vet det.
-Ellen. Dette er ikke riktig sted. -Jeg bryr meg ikke lenger.
Jeg elsker deg.
Jeg klarte ikke å si det for ti år siden, og jeg mistet deg.
Men jeg sier det nå, og jeg er klar til å gjøre hva som helst for å beholde deg.
Du er en offentlig person.
Jeg vil ikke at Elise skal få vite dette fordi noen så oss holde hender i en park.
Greit nok.
Vil du fortelle Elise det?
-Vil du fortelle Larry det? -Ja.
Ja. Jeg må fortelle mannen min at jeg forlater ham for en annen kvinne.
Dette er et merkelig liv.
Ja, det er det.
AR-dataene ser bra ut.
Oppfattet. Sender AR-data til GNC.
-Jeg ser det. -Ok. HUD er på.
Oppfattet.
Fart: mach 0,98. Vi er subsoniske. To minutter fra landing.
Oppfattet. Tar manuell kontroll.
Hun kjennes bra ut. La oss se hvordan hun flyr.
Passerer 14 000. Fart: 390 knop.
Pathfinder, Kennedy. Det meldes om uventede tunge skyer ved 9000.
Ja vel, Mr. Piscotty,
sjekk at flykontrollen er på og at nesehjulstyringen er satt til én.
Bekreftet.
KSC-rullebane 33 bør være utenfor vinduet når vi kommer rundt HAC.
Meld om observasjon.
Ok, nå er vi i skyene. Flyr i blinde. På instrumenter herfra.
IMU-2 viser oss to kilometer til høyre for rullebanen.
Andre enheter viser null feil. Må være funksjonsfeil.
Flycomputer tre og fire har ikke synkronisert.
Én og to fungerer.
Mr. Piscotty, du er meg.
Hva gjør du nå?
Kobler fra computer tre og fire.
Hvordan ser det ut nå?
På senterlinjen og glidebanen. Åtte tusen fot, 307 knop.
Kommer ned i midten, skipper.
Jaså, du?
For meg ser det ut som vi vil fôre alligatorene.
Så…
Fortell hvorfor jeg gjorde det.
Det er noe med navigasjonsenhetene.
Hvilken IMU bruker backupcomputeren for å lede oss ned?
Tre og fire er av. Det må være én eller to.
IMU-2, som viste oss for langt mot høyre. Den er upålitelig.
Du skiftet kursen mot høyre for å kompensere for feilen.
Og…
…rett ned i jævla midten.
Hallo?
Bare kom inn.
Jobber du sent?
Beklager at jeg forstyrrer.
Skriver rapporter til Moskva.
Byråkrater elsker rapporter.
Jeg vet ikke hva de gjør med dem, men de elsker å få dem.
Høres kjent ut.
Kanskje det hjelper om du spiller noe livligere.
Jeg venter på at de skal spille noe annet, men…
Det er mer enn én radiostasjon i Houston.
Topp 40, country-western, jazz.
Det ville ikke være klokt å lytte til ikke-politisk godkjent musikk på jobb.
Nettopp.
Vi må finne en måte omgå utfordringen med dokkingmekanismen.
Det kan ikke diskuteres eller omgås.
Sergej, hele toktet bygger på
at vi skal klare å dokke de to skipene sammen på et vis.
Man kan til og med mistenke at Sojuz-Apollo
er et påfunn for å tilegne seg sovjetiske spesifikasjoner,
bare for å gi USA militært fortrinn i rommet.
Jeg forsikrer at det er en fordel dere ikke vil beholde lenge.
Hvis det er det du mener,
bør du pakke sakene dine og dra tilbake til Moskva.
11:59 KLOKKEN 11.59.
Ha det bra.
Det var jammen livlig.
Jeg tar det som et kompliment.
Som var hensikten.
Jeg var usikker på om du ville klare å unnslippe barnevakten din.
De vet at jeg aldri ville hoppe av.
De gir meg ganske frie tøyler, og jeg biter ikke hånden som holder dem.
-Er dette et hemmelig sted for deg? -Hvorfor sier du det?
Det ville være uklokt av oss å møtes et sted der vi kan bli gjenkjent.
Jeg ser ingen av kollegene dine.
Det…
…er et hemmelig sted for meg.
-Men ikke på grunn av musikken? -Nei, ikke musikken. Jeg…
…velger ikke å dele denne delen av livet mitt med mange.
Det er privat.
Noe jeg gjør for min skyld.
Skål for våre delte hemmeligheter.
Hva er betydningen av navnet?
Det refererer til Dommedagsklokka. Du vet, 11.59?
Midnatt er atomapokalypsen.
Galgenhumor.
Ikke langt fra sannheten.
Ett minutt på midnatt.
Tror du virkelig det?
Vi har sivilforsvarsøvelser i alle store byer nå.
De sluttet med dem på 70-tallet. De er tilbake nå.
Det føles veldig virkelig for oss.
Veldig virkelig.
Jeg husker sivilforsvarsøvelser fra jeg var liten.
Læreren fikk oss til å stable møbler opp mot vinduene
for å stå imot eksplosjonen.
Men så viste de oss en film
der de sa at man skulle gjemme seg under bordet under et angrep.
Så skulle du stable bordene eller gjemme deg under dem?
Jeg pleide å ligge i sengen om kvelden og tenke på det.
Så hva gjør vi med dokkingproblemet vårt?
Hva?
Gi meg en kniv.
Ok.
Sojuz.
Apollo.
Houston. Vi har dokking.
-Gratulerer med da'n -Det var i går, mamma.
-Gratulerer med da'n på etterskudd -Kutt ut, mamma.
Prøvde å få tid til deg Men telefonen var opptatt
Takk.
Hva gjorde dere?
Pappa bakte kake.
Bakte han eller kjøpte han en kake?
-Ja. -Ja til hva?
Han bakte en kake, og så kjøpte vi en kake,
for ovnen fungerte ikke ordentlig.
-Så ovnen er i stykker nå? -Det var det pappa sa.
Jeg vil se bilde av kaken.
Vi ødela beviset.
Selvfølgelig.
Å, herregud. Jeg tror sist faren din prøvde å bake kake til deg,
var da du var seks.
-Husker du det? -Ja, traumene henger i.
Husker du da du ga meg Bonanza-brettspillet
da jeg fylte åtte?
Ingen skjønte reglene. Så pappa begynte å finne på ting.
Å, han var så morsom.
Faren din pleide å få meg til å le.
Jeg mener, han kunne bare se på meg, og jeg knakk sammen noen ganger.
Det var en fin tid.
-Jeg savner den tiden. -Ja, jeg også.
-Gjør du det? -Ja visst.
Ja, jeg mener, om jeg kunne gå tilbake, så…
Er du ferdig snart, Stevens?
Pokker. Jeg har nesten ikke mer tid igjen, vennen min.
-Ha det. -Vel, jeg har 30 sekunder.
Din lille dust.
HVEM ER JEG? AV KELLY BALDWIN
DE ÅPENBARE SVARENE ER AT JEG ER VIETNAMESISK-AMERIKANER.
JEG ER ELEVRÅDSLEDER VED SKOLEN MIN.
PÅ BARNEHJEMMET
HOUSTON FAMILIEADOPSJONSSENTER WATSON STREET 1402
Noen ønsker?
Jeg liker bilkrasj-kategorien.
Jeg aner ikke hva du snakker om.
Liker du hund?
Hunder?
Selvsagt. Hvem gjør ikke det?
Ikke hunder.
Hunden. Laika.
Laika.
Det første levende vesenet som dro til det ytre rom.
Det er uslåelig.
Skål for Laika.
Jeg holdt henne i armene mine.
I et minutt eller to.
Ved utskytingen?
Som kosmonautkandidat, en del av treningen.
Jeg var fortsatt praktisk talt en gutt.
Hvordan var det?
Hvordan var hun?
Så stor.
Med klare øyne og en veldig krøllete hale.
Hun var ganske søt på bildene.
De ga henne "prioritert" klassifisering.
Livlig, men avbalansert, tilpasningsdyktig til nye situasjoner.
Høres veldig ut som oss.
Astronauter, mener jeg. Kosmonauter.
Dataene fra hundens flygning ga kunnskaper foran utvelgelsesprosessen for mennesker.
Ser du? Det gjør det verdt det.
Hennes… offer.
Død, mener du.
Da vi sendte henne i bane, uten å kunne komme tilbake.
Ja. Hennes død.
Sju dager i bane.
Hun var den første som så jorden fra det ytre rom.
Månen. Stjernene.
Og så sovnet hun fredelig inn.
Det er lov å håpe.
Alt er løgn.
Raketten delte seg ikke som planlagt.
Temperaturkontrollen sviktet.
Kapselen ble overopphetet.
Hun led og døde noen timer etter, etter bare… tre baner.
Jøss.
Ingen vet det.
Nå gjør du det.
Men hun var fortsatt den første. Navnet hennes blir husket når vi er månestøv.
"Offer for moderlandet." Det sto det i Pravda.
Hun ville bare hjem.
Tenk på alle hundene som ble diskvalifisert
fordi de var for livlige,
for redde, for plaget
av sentrifugalkraften, innesperringen, den dårlige maten.
Men Laika? Hun klarte seg.
Ja. For å glede trenerne.
Når hundre andre hunder ikke ville det.
Hva mener du?
Jeg mener at du må gi henne ros.
Anerkjennelse.
Hun dro ut i det ytre rom for de hun elsket
og for alle som elsket henne tilbake,
som en ung kosmonaut som holdt henne i armene sine
i bare et minutt eller to…
…på utskytingsstedet.
Det var sånn hun døde.
Ikke for menneskeheten.
For de hun elsket.
Bare en redd liten skapning på slutten.
For Laika.
Tre låseanordninger vil fungere for selve dokkingen, men...
Men vi trenger minst dobbelt så mange til forseglingen.
Minst.
-Noen sover i sengen min! -Hallo?
Vent litt.
Aleida?
Hei.
-En venn av deg? -Ja.
Det er en lang historie.
Aleida Rosales, en av våre junioringeniører.
Sergej Orestovitsj Nikulov.
-Veldig bra. -Jeg lærer raskt.
Sergej leder Sojuz-programmet.
Kult.
Hva gjør du her på denne tiden?
Det universelle dokkingsystemet.
Jeg tenkte at jeg trengte inspirasjon, så jeg ville gå til kilden.
Er det under ditt ansvarsområde?
Nei, egentlig ikke.
Hun er dyktig. Behold henne.
Ingeniører som liker å skitne til hendene, er de beste.
-Takk. -Han er full.
Det er jeg ikke.
Ikke så veldig.
Herregud.
Det er…
…vakkert.
Det er det virkelig.
Identisk på begge sider.
Hvert blad har en hake den andre siden kan gripe.
Men det vil ikke gå.
Hva?
Det er bare blader og haker.
Det er ingenting til å spre energien ved sammenstøtet.
Hvis du treffer hardt, kan du skade skroget.
Selvsagt. Vi trenger en støtdemper.
En ring. Der.
Ok.
La oss begynne.
Vi gjør visst dette i kveld?
Så ikke ut som du hadde noe sted å være.
Et fullstendig androgynt dokkingsystem.
Ingen aktive prober, ingen passive kjegler,
ingen mannlige eller kvinnelige komponenter.
Tre blader på begge sider
kobler seg sammen simultant med identiske bevegelser.
Veldig dyktig. Dette fungerer for oss.
Foran møtet
må de to fartøyene koordinere møtet, så…
Sojuz' frekvenser er 121,75…
…og 130,167 megahertz.
296,8 og 259,7.
Alt er visst på bordet nå.
Det er visst det.
Månenatten er rett rundt hjørnet.
Jeg tror ikke Charles vil være klar.
LSAM er vanskelig å fly til du kommer inn i det.
Men jeg liker de fyrene.
Ja, de er morsomme. Jeg liker holdningen deres.
Først til kamp,semper fi, oorah.
Broren min var sånn.
Det er en av tingene jeg liker med Gordo.
Han var en kjepphøy jævel før i tiden,
men det vet du.
Kanskje jeg også var det.
Folk forandrer seg nok. Bortsett fra deg.
Du er fullstendig bevart der nede.
Vil aldri… bli til et skummelt skjelett med fæl frisyre.
Og du hadde en fæl frisyre. Hater å si det.
Nei, du forblir akkurat som du er nå.
Permanent. Uforanderlig.
Noe som varer.
Ja, ingenting varer på jorden.
Det forandrer seg hele tiden.
Mr. Cleveland tar straks imot deg.
Takk.
-Hei, har du lånekort? -Jeg glemte det hjemme.
Du må legge depositum på bordet
hvis du vil låne med deg en.
-Hvordan går det, Gordo? -Bra, Sam. Og med deg?
Kunne ikke vært bedre.
-Plutark. -Ja.
Ja, jeg leste den som barn. Elsket den.
Hvem leser Plutark som barn og elsker den?
Jeg gjorde det.
Heroiske historier om modige menn.
Akkurat som deg.
Jeg hører at du skal tilbake til månen.
Vin?
Ja takk.
Ja, drar om noen uker.
Fint for deg. Godt å se at du kommer deg i sadelen igjen.
Det var derfor jeg ville snakke med deg.
Om at jeg drar tilbake til månen.
Thomas Jefferson eide akkurat denne flasken.
Du vil ikke…
Jo, selvfølgelig.
Hva annet er den til enn å drikke?
Jeg vil ikke engang fortelle hva flasken koster.
Men jeg vil fortelle hvor mye det glasset er verdt.
Det er omtrent 1500 dollar.
Nettopp. Så drikk den sakte.
Jeg orker ikke å se deg gjøre det.
Det er som om jeg heller penger ned i halsen din.
Ikke sant?
Tommy Jeffersons tap er vår gevinst.
Ja visst.
Sett deg. Fortell hva det gjelder, Gordo.
Jeg skal ha Tracy tilbake.
Sier du det?
Det sier jeg.
Så jeg ville dra innom her og fortelle ansikt til ansikt hva jeg har til hensikt.
Jeg drar til månen.
Og jeg skal få kona mi tilbake.
Du mener det.
Ikke for å henge meg opp i detaljer, men hun er faktisk min kone nå.
For øyeblikket.
Jeg tenkte at jeg skyldte deg å gi beskjed.
Du har baller, Gordo Stevens. Det skal du ha.
Jeg kunne alltids strekke meg bort og slå deg over nesen.
Eller…
Eller kanskje jeg lar deg prøve.
For jeg tror ikke hun drar noen steder, Gordo.
Virkelig ikke.
-Sier du det? -Ja, det sier jeg.
Hun har tatt sitt valg.
Og når Tracy har bestemt seg, er det ingen som kan få henne til å ombestemme seg.
Hun er en villhest, Gordo.
Hun kan ikke fanges.
Tracy går dit hun vil gå,
og hun gjør nøyaktig det hun vil gjøre. Det er noe av det jeg elsker ved henne.
Så du kan sette i gang, du kan prøve ditt beste for å få henne tilbake.
Men du vet hva sannheten er.
Hun er ikke min, og ikke din.
Hun er sin egen.
Hvis hun velger deg, er det ingenting på jorden jeg kan gjøre med det.
Men hvis hun velger meg… er det ingenting på månen du kan gjøre med det.
Det var trivelig å prate med deg.
Ja, vi ses, Gordo.
Det er noe jeg har villet fortelle deg.
Du har møtt noen.
Hvordan…
El, da. Du praktisk talt gløder.
Gi meg detaljene.
Hvor møttes dere? Hva heter hun?
Hun heter Pam.
Pam Horton? Seriøst?
Hvordan skjedde det?
Hun sendte meg boken sin.
-Er hun forfatter nå? -Ja, poet.
Selvfølgelig er hun det.
Hva mener du med det?
Nei, det bare, jeg…
Milde måne.
Vel, bra.
Bra for deg. Du ser lykkelig ut.
Det er jeg.
Det er alt som betyr noe.
Larry…
Bare overrasket over at hun er med på hele… du vet.
Sist var hun ganske bestemt på at du måtte komme ut, ellers ville hun ikke…
Ja.
Jøss.
Ok.
Det er…
Det er på tide.
Det er på tide?
Jeg visste ikke at det var en tid. Hva mener du?
Jeg mener at vi bør begynne…
Vi bør begynne å leve våre ekte liv.
Kanskje vurdere å skilles.
Skilles?
Du kommer inn her og erklærer at vi skal skilles?
Vi er egentlig ikke gift, Larry.
Hva, fordi vi ikke ligger sammen?
Det er én ting, ja.
-Så det er din definisjon av ekteskap? -Nei, Lar…
Jeg elsker deg, Ellen.
Det gjør jeg. Og jeg trodde at vi skulle dele et liv… sammen.
Vi har planer.
Nå er det bare over?
Jeg vet det. Men det var ikke meningen at dette skulle vare evig. Det vet du.
Mars, asteroidebeltet, Jupiters måner…
Framtiden ligger foran oss.
Og du og jeg er perfekte til å gripe den.
Jeg er alene, Larry.
Virkelig alene.
Du har Peter.
Og før det var det John. Og før det var det…
-David. -David. Men jeg er ikke deg.
Jeg legger meg alene hver kveld, og jeg våkner alene hver morgen.
Og det er ikke sånn at jeg ikke har prøvd å finne noen gjennom årene,
men det har ikke vært noen siden henne.
Jeg elsker deg, Larry.
Jeg gjør det. Jeg elsker livet vi har bygd opp sammen. Det er fantastisk.
Jeg vil ikke miste deg.
Men jeg elsker henne… på en annen måte.
Som… som om…
Som om hjertet mitt stoppet for ti år siden, og så begynte det å slå igjen.
Ok. Ok.
Mener du det?
Alt for min kone.
Takk.
Vi trenger ikke å gjøre noe med en gang.
Du kommer ikke ut før du drar på flyplassen?
Nei.
Jeg er sent ute til flyet.
Vi snakkes når jeg er tilbake.
Ja.
God tur.
Hvor er korpset vårt?
STJERNEBYEN, SOVJET
Tekst: Evy Hvidsten