Om jag kan låtsas vara glad, kan de det också.
Sextio års socialism gör ingen glad, kamrat.
Sergei Orestovich Nikulov.
-Sergei Orestovich Nikulov. -Margo Madison.
-Sergei Orestovich Nikulov. -Thomas Paine.
-Sergei Orestovich Nikulov. -Ellen Wilson.
-Thomas Paine. -Angenämt.
Beklagar, jag talar inte ryska flytande.
Okej, hej.
-Välkommen. -Hej.
Hej.
Danielle Poole, Apollo-befälhavare. Välkommen till Houston.
Stepan Petrovich Alekseev, Soyuz-befälhavare.
Spännande dag, eller hur?
Det här är ett stort uppdrag för våra två länder och för hela världen.
Omkring kl 07:00
kommer respektive rymdfarkost att vara i position
med dockningsmodulen i fas med Apollos styrmodul.
Soyuz genomför en 60 graders rollning och bibehåller sitt läge
medan Apollo manövrerar sig längs V-BAR fram till kontakt.
Och de två farkosterna kommer att docka vid dockningsmodulen.
Några frågor så långt?
Dockningen fullföljs sedan och tryckutjämning sker.
Astronaut 1 går in i dockningsmodulen från Apollofarkosten
och stänger luckan.
Astronaut 2 stannar vid styrmodulens kontroller.
Och från Soyuz öppnar astronaut 3 deras lucka till dockningsmodulen,
medan astronaut 4 också stannar vid kontrollerna...
Kosmonauterna bör inte benämnas "astronaut 3" och "astronaut 4",
som om de var ett bihang.
Vi föreslår "kosmonaut 1" och "kosmonaut 2".
Visst.
Ursäkta.
Terminologin vara bara för enkelhetens skull,
men jag ska ändra det.
Vi föreslår också att uppdraget kallas "Soyuz-Apollo".
För enkelhetens skull.
Ursäkta.
Låt oss gå vidare till kommunikationerna mellan farkosterna.
Våra astronauter och era kosmonauter måste kunna prata med varandra.
Instämmer. Vad är er RF-kryptering?
Jag visar min om ni visar eran.
Ni först.
Okej.
Vi kanske ska prata om nåt mycket grundläggande.
Själva dockningen.
Det mest logiska tillvägagångssättet
vore att ni ger oss ert dockningssystem till Soyuz,
så att vi kan installera det på vår modul.
Apollo-sidan blir den aktiva mekanismen
och Soyuz blir den passiva och...
Soyuz-sidan blir den aktiva mekanismen
och Apollo-sidan blir den passiva.
Det kräver en total omkonstruktion från vår sida.
Ja.
Jösses, vad var det där?
Ändra schemat totalt.
Paine här.
Ja, senator, jag ber om ursäkt.
Fyra timmar närmare universums slut,
och jag vet banne mig inte vad vi åstadkom här.
Tja... Det är framsteg, den ryska modellen.
De visar inte sina specifikationer, vi visar inte våra.
Om vi inte kan dela grundläggande information,
hur ska vi då kunna komma nånstans?
Det gör vi inte heller.
Va?
Hör på, inget skulle göra Pentagon mer nöjda.
Fortsätt så här tills ryssarna surnar till och går hem
eller presidenten glömmer att han godkände
den här galna idén överhuvudtaget.
-Herregud. -Helt fantastiskt.
Fantastiskt.
Margo, jag har full tilltro till din förmåga att förhala.
Färdigställning.
Eld.
Stå på benen, Fred Astaire.
Det är svårt att röra sig i dräkterna.
Ingen i skottfältet.
Charles, kolla måltavlan.
Maggies underkläder.
Säkert? Nej.
Maggies underkläder?
-Betyder att han missade totalt. -Han missade hela klippan.
Lägg av!
-Vart tog kulan vägen? -Jag ser ingenting.
Den kan vara i omloppsbana.
Ingen har avfyrat ett gevär här förut,
så kulan kan mycket väl fara runt månen
och komma tillbaka hit inom kort.
Vem vet egentligen?
Men, Vance,
för säkerhets skull
borde du inte stå kvar på samma ställe.
-Fan. -Titta inte på mig.
Du gick på det.
Kom igen, Vance. Håll dig till skjutningen.
Jamestown-kontrollen, Månlandare 2 har lyft.
Hur känns det där ute?
Härligt. Jag kan nästan känna vinddraget.
Jag kan nästan känna utblåset i ansiktet.
Okej. Skuggan där nere i Shackleton
får simulera natt för vår övning.
I skarpt läge skulle vi flyga fort och lågt,
så att ryssarna inte hann reagera.
Uppfattat.
Hur nära kanjonens botten kan vi komma, tror du?
Troligen ner till fem meters höjd.
Fem meter?
Men det är bara jag.
Jag har stor vana med den här besten.
Jag rekommenderar inte att gå lägre än 20.
Ja, jag vill inte gå ner lägre än 20.
Okej, då är vi klara för inflygningen. Är du redo?
Redo.
Du har kontrollen. Små rörelser.
Uppfattat.
Oj.
Bara lugn. Du har ingen brådska.
Nu är det raka vägen.
Rakt fram, bara.
Vi flyger lågt några gånger,
och sen försöker vi landa.
Lugn. Akta rollningen. Du överkompenserar.
-Håll i er. -Jösses, Bernitz.
Jag fixar det.
Jag fixar det. Fan.
Jag tar över.
-Fan också. -Vad håller du på med?
Kör du på fyllan nu igen, Bernitz?
Mycket lustigt.
Lurig best.
Okej. Tracy, sköt spakarna resten av övningen.
Charles, du får öva mer vid spakarna sen.
-Uppfattat. -Uppfattat.
Okej.
Ni har hört uttrycket "råttan på repet".
Det är vi som får reda ut det här.
Vi måste skapa ett helt nytt dockningssystem för modulerna
som inte bygger på de respektive existerande systemen.
Räck inte upp handen, har jag sagt, Vic.
Det här är inte grundskolan. Vad är frågan?
Ska vi konstruera ett nytt dockningssystem från noll?
Så är det.
Cheferna vill ha det, och fort.
Utan några strukturella data om Soyuz?
Jag vill ha förslag på mitt skrivbord imorgon bitti.
-Hur ska vi kunna... -Jag hörde dig första gången.
Så varför svarade du inte första gången?
Det är en designfråga för designteamet,
där du inte ingår.
Om designteamet har en fråga, ställer de den.
Du är placerad på Operationer på grund av dina kunskaper där.
Håll dig på din plats, tack, Aleida.
Tom.
-Säg det inte. -Få det här att försvinna.
-Nej. -Ingen vill ha det här.
-Jo, presidenten. -Han minns det nog inte ens.
Du kan spola det här på fem minuter.
Det kan jag nog. Men jag gör det inte.
Jag vill ha det här.
Varför?
Handslaget i rymden är min stad på en höjd.
Din vadå?
Stad på en höjd. Du vet, John Winthrop.
"Vi ska vara en lysande stad på en höjd, med hela världens ögon på oss."
Men den här gången ska världens ögon beskåda vår lysande stad i skyn.
Fyra astronauter och två rymdkapslar utgör ingen stad.
Du missar poängen. Det här är för historien.
En dag ska man skriva historien om den här tiden,
och säga att när det kalla kriget var som kallast,
när rymdkapplöpningen var som mest aggressiv,
lade USA och Sovjet sina meningsskiljaktigheter åt sidan
och förenades i en symbolisk gest som inspirerade världen
och lade grunden till försoning
och fredlig samexistens mellan supermakterna.
Tror du verkligen på det där?
Allt är möjligt. Men USA måste föregå med gott exempel.
Presidenten sa det själv. "En stad på en höjd."
Vi byggde inte staden, men vi måste försöka få den att lysa klart.
Då måste vi ge efter först.
Nix. Kommer inte på fråga.
Få dem att kompromissa eller hitta nåt vinn vinn-scenario.
-Som vadå? -Vet inte. Det är ditt jobb.
Tusan också.
Demonstranter över hela landet
har kritiserat uppskjutningen som farlig
med tanke på lasten,
som innehåller kärnbränsle som verkligen behövs
på månbasen Jamestown.
Vi går nu till USA:s missilövningsplats nära Guam för nedräkningen.
Titta bara. Vilka säkerhetsåtgärder.
En hel eskader med hangarfartyg och allting.
Det verkar ganska farligt.
Tänk om den exploderar i atmosfären?
...fas tre av utbyggnaden av Jamestown-kolonin.
Det är därför uppskjutningen sker mitt ute i havet, Karen.
Men det är riskabelt. Visst?
Det är ingen vanlig nyttolast. Den har plutonium i lasten.
...två, ett.
Start.
Du ser?
Ingen radioaktiv explosion. Rena rutinjobbet.
Hurra.
Den jättestora amerikanska underhållsraketen
har lyft helt enligt beräkningarna,
och många drar en lättnadens suck.
Du, pappa?
Vad valde du för ämne för din intagningsessä?
Jösses. Det var så länge sen.
Troligen nåt om varför jag ville gå på Annapolis.
Tack, pappa.
Bara... skriv om vem du är.
De blir jättenöjda.
...medan krisen i Panama fortsätter.
Underhållsraketen...
Okej. Vem är jag, då?
...del av det amerikanska rymdprogrammet.
Panamakanalen är enda möjliga rutten för raketen att nå Guam...
VEM ÄR JAG?
...för stor att transporteras landvägen.
Men efter den vågade fritagningen av amerikanska soldater
som ledde till att två panamanska vakter dödades...
Varför adopterade ni mig?
Kom igen, Kel.
Du vet redan. Vi måste ha berättat det tusen gånger.
När vi kom in på adoptionscentret...
...och såg dig sitta där vid fönstret
och hjälpa ett yngre barn med ett pussel.
Du var så snäll och tålmodig.
Vi visste direkt.
-Ja, det var kärlek vid första ögonkastet. -Ja.
Nej, jag menar,
varför skaffade ni inte barn igen?
Tja, Kelly...
...det var svårt.
Jag hade medicinska problem och trodde inte att jag kunde få barn igen.
Sen såg vi en rapport på nyheterna.
De kallade det Operation Babylift.
Ja, du ringde från Shamrock redan medan det visades på tv.
Ja, jag minns.
Vi såg det tillsammans och pratade i telefon.
Shamrock Hotel?
Det ligger typ tio minuter härifrån.
Ja, jag bodde där ett tag.
Bara tillfälligt.
Hade ni separerat?
Vi gick igenom en svår tid.
Efter Shanes död.
Ja.
Vi älskade fortfarande varandra väldigt mycket.
Men varje gång vi såg på varandra, såg vi bara honom.
Och så såg vi den där rapporten på tv.
Alla dessa barn från Vietnam
som togs hit i hopp om att hitta ett bättre liv för dem.
Det var allt vi pratade om på vägen dit.
Vi var så entusiastiska.
Vi hade inte pratat så mycket med varandra på flera veckor.
Ja.
Så jag var ert...
...plåster?
Va? Nej.
Du var inget plåster, Kelly.
Raring, du var vår hjärttransplantation.
Just det.
Det är okej, mamma.
VEM ÄR JAG?
Jag visste inte att man skulle ta med presenter.
Inte jag heller.
Tack. Väldigt fina.
Jag vill gärna veta lite mer om er båda.
Vad drog er till rymdprogrammet?
-Okej. Jag kan väl börja. -Ja.
Okej.
Jag har alltid älskat att flyga. Ända sen jag var liten.
Min far lärde mig. Han flög lastplan i Memphis, Tennessee.
När jag är där uppe bland molnen
känner jag mig fortfarande nära honom.
När sedan NASA startade programmet för kvinnliga astronauter
tog jag chansen direkt.
Jag var i sovjetiska flygvapnet.
Jag utvaldes till kosmonautträning av en överordnad officer.
Kom med i programmet.
-Maten är här. -Tack och lov.
Det här är alltså
borscht och piroshki från stans bästa ryska restaurang.
Stans enda ryska restaurang.
Är det nåt problem? Är det nåt fel på maten?
Vi skulle vilja ha...
...hamburgare.
Hamburgare?
Varsågoda. Kul att se dig, Dani.
Önskas nåt att dricka?
Vodka?
Har ni Jack Daniels?
Ja, det kan vi nog ordna.
Skål för Apollo-Soyuz.
Nej.
För Soyuz-Apollo?
Nej, det finns en turordning för skålar.
Först för fallna kamrater.
För Vladimir Komarov,
Viktor Patsayev, Georgy Dobrovolsky, för Vladislav Volkov.
Soyuz 1, Soyuz 11?
Okej.
För Gus, Ed och Roger.
Apollo 1.
För Patty, Harry... Deke.
Om ni hade blandat kväve med syre som vi ryssar,
hade kanske Apollo 1:s astronauter fortfarande vara vid liv.
Och om era kosmonauter på Soyuz 11
hade burit tryckdräkt vid återinträdet som vi amerikaner,
hade de kanske också överlevt.
Eller så kan vi helt enkelt säga
att sånt händer.
Jag hoppas att inget sånt händer när vi är 200 km ovanför jorden.
Vad ska vi skåla för nu?
Nu skålar vi för... kvinnorna.
Jag är den enda kvinnan här.
Det är plural. För kvinnorna, alla kvinnor i hela världen.
För damerna. Gärna det.
Jag älskar verkligen att vara med dig, men jag...
...vet inte vad som kommer att hända.
Och jag tänker inte kasta bort mitt liv för din skull en gång till.
Det begär jag inte.
Jag bara...
Jag vet inte. Jag önskar att vi ska kunna komma på vad det här är.
Det här är en affär.
Det är vad det är.
Det kan vara mer än så.
Jag menar allvar.
Ärligt talat, det är...
Det... det är svårt...
Det är svårt att lita på dig.
Och efter allt som hände...
-Min situation var annorlunda då. -Du är kvar på NASA.
Vadå, är de mer fördomsfria
mot alternativa livsstilar i Reagan-administrationen?
Jag behöver inte stanna på NASA.
-Du blev nyss befordrad. -Jag bryr mig inte.
Jag menar det.
Jag vet vad jag vill ha.
Och det är ingen befordran, det är inte NASA,
det är inget annat i världen, utom dig.
Jag struntar i vem som vet det.
Ellen. Det här är fel plats.
Jag bryr mig inte längre.
Jag älskar dig.
Jag kunde inte säga det för 10 år sen och miste dig,
men jag säger det nu, och jag vill göra vadhelst som krävs för att behålla dig.
Du är en offentlig person.
Jag vill inte att Elise får veta det här
för att nån såg oss hålla hand i en park.
Det är okej.
Tänker du tala om för Elise?
Och du för Larry?
Ja.
Det tänker jag nog.
Tala om för min man att jag lämnar honom för en annan kvinna.
Livet är konstigt.
Ja, det är det.
AR-data ser bra ut.
Uppfattat. Tar AR-data till GNC.
-Jag ser det. -Okej. HUD på.
Uppfattat.
Hastighet: Mach 0,98. Subsonisk. Två minuter till landning.
Uppfattat. Tar manuell kontroll.
Den känns bra. Få se hur den flyger.
Passerar 14 000. Hastighet: 390 knop.
Pathfinder, Kennedy.
Det rapporteras om oväntat tungt molntäcke som drar in från väster.
Okej, mr Piscotty,
kolla att flygkontrollen är påslagen och landningshjulet ställt på 1.
Bekräftar.
KSC landningsbana 33 bör synas i fönstret när vi når HAC.
Landningsbanan i sikte.
Vi är i molnen nu. Sikt noll. Vi flyger efter instrumenten hädanefter.
IMU-2 visar att vi är 2 km till höger om vår landningsrutt.
Andra enheter visar inget fel. Nog funktionsfel.
Primära flygdatorer 3 och 4 synkroniserar inte.
1 och 2 fungerar än.
Okej, mr Piscotty. Du är jag.
Vad gör du härnäst?
Kopplar bort dator 3 och 4.
Hur ser det ut nu?
Vi ligger rakt i fas för landning. 2 500 meter, 307 knop.
Vi ligger på rätt kurs, kapten.
Verkligen?
Jag tror snarare att vi landar i vattnet.
Så...
Varför gjorde jag det där?
Det är nåt med navigationsenheterna.
Vilken IMU använder reservdatorn för att vägleda oss?
3 och 4 är avstängda. Det måste vara 1 eller 2.
IMU-2, som visade oss för långt till höger. Vi kan inte lita på den.
Du svängde åt höger för att kompensera för felet.
Och...
...mitt i prick.
Hallå?
Kom in.
Jobbar du över?
Förlåt att jag stör.
Skriver rapporter till Moskva.
Byråkrater älskar rapporter.
De vet inte vad de ska göra med dem, men de vill ha dem.
Det låter bekant.
Det kunde hjälpa att spela nåt livligare.
Jag väntar på att de ska spela nåt annat, men...
Det finns fler än en radiostation i Houston.
Top 40, country & western, jazz.
Det vore olämpligt
för mig att lyssna på musik som inte är politiskt godkänd.
Jag förstår.
Vi måste försöka komma runt det här med dockningsmekanismen.
Det är inte förhandlingsbart och går inte att komma runt.
Sergei, hela uppdragets framgång hänger på
att vi lyckas docka ihop våra två farkoster på nåt sätt.
Man kan faktiskt misstänka att Soyuz-Apollo
är en list för att komma åt sovjetiska specifikationer
och ge USA en fördel i rymden.
Den fördelen får ni inte behålla länge, det försäkrar jag.
Om det är vad du tror,
är det lika bra att du packar och åker hem till Moskva.
11:59 KL 11:59
God natt.
Det där var verkligen livligt.
Det tar jag som en komplimang.
Det var avsikten.
Jag ville kunna prata med dig utan din säkerhetsvakt.
De vet att jag aldrig skulle hoppa av.
Jag får gå ut ensam här, och jag vet bättre än att bita den hand som föder mig.
Är det här ditt hemliga ställe?
Varför säger du så?
Det vore oklokt för oss att träffas nånstans där vi är igenkända.
Jag ser inga av dina kollegor.
Det...
...är mitt hemliga ställe.
Men inte för musikens skull?
Nej, inte för musiken. Men jag...
...väljer inte att dela den delen av mitt liv med många.
Den är privat.
Nåt jag gör för min egen skull.
Så, för våra delade hemligheter.
Vad betyder det här namnet?
Det syftar på Domedagsklockan. Du vet, 11:59?
Midnatt är kärnvapenapokalyps.
Galghumor.
Inte långt från sanningen.
En minut till midnatt.
Tror du verkligen det?
Vi har civilförsvarsövningar i alla våra större städer nu.
De upphörde på 70-talet. Nu är de tillbaka.
Det känns mycket verkligt för oss.
Mycket verkligt.
Jag var med på civilförsvarsövningar som liten flicka.
Läraren visade oss hur man staplar möbler mot fönstren
för att motverka tryckvågen.
Men sen visade de oss en film
som sa att man kan gömma sig under skolbänken vid ett anfall.
Så, skulle man stapla möblerna eller gömma sig under dem?
Jag brukade ligga i sängen och... tänka på det.
Så hur löser vi vårt dockningsproblem?
Vad gör du?
Kan jag få en kniv?
Okej.
Soyuz.
Apollo.
Houston, dockning genomförd.
-Har den äran idag -Det var igår, mamma.
-Har den äran en dag för sent -Mamma, lägg av.
Jag ville ringa förut Men telefonen var bokad
Tack.
Hur firade ni?
Pappa bakade en tårta.
Bakade han en tårta, eller köpte han en?
-Ja. -Vilket då?
Han bakade en tårta, sen köpte vi en tårta,
för ugnen funkade inte bra.
-Så ugnen är trasig nu? -Så sa pappa.
Jag vill se ett foto av den tårtan.
Vi har förstört bevismaterialet.
Självklart.
Kära nån. Senaste gången din pappa försökte baka en tårta
var du nog sex år.
-Minns du? -Ja, traumat finns kvar.
Minns du när ni gav mig Bonanza-spelet
när jag fyllde åtta?
Ingen förstod reglerna, så pappa hittade på egna.
Ja, han var jätterolig.
Din far brukade få mig att skratta.
Ibland räckte det att han tittade på mig, så började jag skratta.
Det var en lycklig tid.
-Jag saknar den tiden. -Jag med.
-Gör du? -Visst.
Jag menar, om jag kunde vrida tiden tillbaka...
Är du klar snart, Stevens?
Jäklar. Jag har slut på tid, vännen.
-Hej då. -Men jag har 30 sekunder...
Din lilla skitunge.
VEM ÄR JAG? AV KELLY BALDWIN
DET UPPENBARA SVARET ÄR ATT JAG ÄR VIETNAMES-AMERIKAN.
JAG ÄR KLASSORDFÖRANDE I MIN HIGH SCHOOL I HOUSTON.
I BARNHEMMET
HOUSTONS ADOPTIONSCENTER WATSON ST. 1402
Några önskemål?
Jag gillar kategorin bilkrascher.
Vad snackar du om?
Tycker du om hund?
Hundar?
Visst. Det gör väl alla?
Inte hundar.
Hunden. Laika.
Laika.
Den första levande varelsen i yttre rymden.
Det slår allt.
För Laika.
Jag höll henne i mina armar.
En minut eller två.
Vid uppskjutningen?
Som kosmonautkandidat, det ingick i träningen.
Jag var knappt mer än en pojke.
Hur var det?
Hurdan var hon?
Så här stor.
Mycket klara ögon och mycket krullig svans.
Hon var rätt söt på fotona.
Hon klassificerades som "utmärkt objekt".
Livlig men balanserad, anpassningsbar för nya situationer.
Ungefär som vi.
Astronauter, menar jag. Kosmonauter.
Data från hundens färd användes vid urvalsprocessen för människor.
Du ser. Därför var det värt det.
Hennes... offer.
Hennes död, menar du.
När vi skickade ut henne i rymden utan att kunna återvända.
Ja. Hennes död.
Sju dygn i omloppsbana.
Hon var den första som såg jorden från yttre rymden.
Månen. Stjärnorna.
Och sen somnade hon fridfullt.
Den som hade sån tur.
Bara lögner.
Raketen separerade inte som tänkt.
Värmekontrollen upphörde att fungera.
Kapseln överhettades.
Hon led och dog några timmar senare efter bara... tre varv runt jorden.
Oj.
Det vet ingen.
Nu vet du.
Men hon var ändå först.
Hennes namn ska vara hågkommet när vi alla är månstoft.
"Offrade sig för moderlandet." Så skrev Pravda.
Hon ville bara komma hem.
Tänk på alla andra hundar som gallrades bort
för att de var för livliga,
för rädda, för irriterade
på centrifugen, släden, instängdheten, den eländiga maten.
Men Laika höll ut.
Ja. För att behaga dressörerna.
Fast hundra andra hundar valde att inte göra det.
Vad vill du ha sagt?
Hedra henne.
Ge henne erkännande.
Hon for ut i rymden för människorna hon älskade
och för alla som älskade henne,
inklusive en ung kosmonaut som höll henne i sina armar
bara en minut eller två...
...på startplattan.
Det var så hon dog.
Inte för hela mänskligheten.
För människorna hon älskade.
Till slut bara en rädd liten hund.
För Laika.
Tre gripreglar räcker för den första dockningen, men...
Men vi behöver minst sex för själva förseglingen.
Minst.
-Nån sover i min säng! -Hallå?
Vänta lite.
Aleida?
Hej.
-En vän till dig. -Ja.
Nej. Lång historia.
Aleida Rosales, en av våra nya tekniker.
Sergei Orestovich Nikulov.
-Bra gjort. -Jag är lättlärd.
Sergei är chef för Soyuz-programmet.
Coolt.
Vad gör du här så sent?
Det övergripande dockningssystemet.
Jag behövde inspiration, så jag gick till källan.
Ingår det i din arbetsbeskrivning?
Nej, inte direkt.
Hon är duktig. Behåll henne.
Tekniker som är beredda att skita ner sig är bäst.
-Tack. -Han är full.
Inte alls.
Bara lite.
Herregud.
Så...
...perfekt.
Ja, faktiskt.
Identiskt på ömse sidor.
Varje blad har en regel som den andra kan haka i.
Men det lär inte funka.
Va?
Det är bara blad och reglar,
inget som dämpar kontaktenergin.
Om man stöter emot hårt kan det gå hål i skrovet.
Självklart. Vi behöver en stötdämpare.
En ring. Precis där.
Okej.
Låt oss börja.
Så vi gör det här ikväll?
Du verkade inte ha nåt annat för dig.
Ett helt androgynt dockningssystem.
Inga aktiva sonder, inga passiva koner,
inga han- eller honkomponenter.
Tre blad på båda sidor
som hakar i samtidigt med identisk aktion.
Mycket intelligent. Det fungerar för oss.
Alltså, inför dockningen
måste farkosterna kunna koordinera sin inflygning, så...
Soyuz frekvens är 121,75...
...och 130,167 MHz.
296,8 och 259,7.
Nu finns ingen återvändo.
Just det.
Jag menar, månnatten är strax här.
Charles hinner nog inte bli redo.
Månlandaren är skitsvår att flyga innan man lärt sig.
Men jag gillar dem.
De är roliga.
Jag gillar deras kämpaanda.
Först i striden, ge aldrig upp.
Min bror var sån.
Det är en sak jag älskar med Gordo.
Han var en kaxig fan en gång i tiden,
men det vet du ju.
Det kanske jag var också.
Folk förändras. Men inte du.
Du är fullkomligt bevarad där nere.
Du blir aldrig... nåt läskigt gammalt benrangel med ful frisyr.
Och du hade ful frisyr, måste jag tyvärr säga.
Nej, du förblir precis som du är nu.
Permanent. Oförändrad.
Nånting som varar.
Inget varar på jorden.
Den förändras ständigt.
Mr Cleveland kommer strax.
Tack.
-Hallå, har du bibliotekskort? -Jag glömde det hemma.
Du får lämna en pant vid disken
om du vill låna hem nåt.
-Läget, Gordo? -Bara bra, Sam. Och du?
Alldeles utmärkt.
-Plutarchos. -Ja.
Jag läste honom som barn, och älskade det.
Vem tusan läser Plutarchos som barn och älskar det?
Jag.
Heroiska berättelser om forna tiders män.
Såna som du.
Du ska visst återvända till månen.
Vin?
Gärna det.
Ja. Jag far om några veckor.
Bra. Det gläder mig att se att du har kommit igen.
Det var det jag ville prata med dig om.
Att jag ska tillbaka till månen.
Thomas Jefferson själv ägde den här flaskan.
Men inte ska du...
Jo visst.
Vad är det till för nytta om man inte dricker det?
Jag vill inte ens säga vad den flaskan kostade.
Men jag ska tala om vad det där glaset är värt.
Omkring 1 500 dollar.
Precis. Så drick med andakt.
Jag kan inte ens se på när du gör det.
Det är som att hälla pengar ner i strupen på dig.
Gott, va?
Thomas Jeffersons förlust är vår vinst.
Jag vet.
Sätt dig. Säg vad du har på hjärtat, Gordo.
Jag tänker ta tillbaka Tracy.
Verkligen?
Just det.
Så jag tänkte komma hit och säga det öppet.
Jag ska fara till månen.
Och jag ska ta tillbaka min fru.
Du menar visst allvar.
Jag vill inte hålla på formaliteter, men hon är faktiskt min fru nu.
För ögonblicket.
Jag tyckte att jag var skyldig dig att tala om det i förväg.
Du är verkligen djärv, Gordo Stevens. Det måste jag erkänna.
Jag kunde sträcka mig fram och ge dig en snyting.
Eller...
Eller så låter jag dig försöka.
För jag tror inte att hon kommer att lämna mig.
Verkligen inte.
-Är du säker på det? -Jajamän.
Hon har gjort sitt val.
Och när Tracy beslutar sig, kan ingen ändra på det.
Hon är en vildhäst, Gordo.
Hon går inte att tämja.
Tracy går precis vart hon vill
och gör precis vad hon vill göra.
En av sakerna jag älskar med henne.
Så du kan åka hela vägen dit och göra ditt bästa för att få henne tillbaka.
Men du vet vad sanningen är.
Hon är varken din eller min.
Hon är sin egen.
Och om hon väljer dig, kan inget på jorden ändra på det.
Men om hon väljer mig...
...kan inget på månen ändra på det.
Det var bra att få prata med dig, Sam.
Ja, vi ses, Gordo.
Det är en sak jag har tänkt berätta.
Du har träffat nån.
Hur visste...
Kom igen, El. Du nästan strålar.
Berätta detaljerna.
Var träffades ni? Vad heter hon?
Hon heter Pam.
Pam Horton? Verkligen?
Hur gick det till?
Hon skickade mig sin bok.
-Är hon författare nu? -Poet.
Det är väl klart.
Vad menar du med det?
Nej, jag bara...
Men jösses.
Nåja, bra.
Jag gläds med dig. Du verkar glad.
Det är jag.
Det är det enda viktiga.
Larry...
Jag är bara överraskad över att hon vill gå med på... du vet.
Förra gången krävde hon att du skulle komma ut, annars skulle hon inte...
Ja.
Oj.
Okej.
Det är...
Det är dags.
Är det dags?
Jag visste inte att nåt var dags. Vad menar du?
Jag menar att vi borde börja...
Vi borde börja leva våra verkliga liv.
Vi borde tänka på skilsmässa.
Skilsmässa?
Du kommer in och förklarar att vi ska skilja oss?
Vi är egentligen inte gifta.
För att vi inte ligger med varandra?
Till exempel, ja.
-Är det din definition av äktenskap? -Nej, Lar...
Jag älskar dig, Ellen.
Och jag trodde att vi delade ett liv... tillsammans.
Vi har planer.
Och nu är allt över?
Jag vet. Men det var inte menat att vara för alltid. Det vet du.
Mars, asteroidbältet, Jupiters månar...
Framtiden ligger bara och väntar.
Och du och jag är rätt personer att gripa tag i den.
Jag är ensam, Larry.
Verkligen ensam.
Du har Peter.
Och före honom var det John. Och före honom var det...
-David. -David. Men jag är inte du.
Jag somnar ensam varje kväll och vaknar ensam varje morgon.
Och nog har jag hållit ögonen öppna genom åren,
men det har inte funnits nån sen hon.
Jag älskar dig, Larry.
Verkligen. Jag älskar livet vi har byggt tillsammans. Det är fantastiskt.
Jag vill inte mista dig.
Men jag älskar henne... på ett annat sätt.
Mitt...
Mitt hjärta stod stilla i tio år och började plötsligt slå igen.
Okej.
Säkert?
Allt för min fru.
Tack!
Vi behöver inte göra nåt direkt.
Så du tänker inte komma ut innan du åker till flygplatsen?
Nej.
Jag kommer att missa flyget.
Vi pratar när jag är tillbaka.
Ja.
Lyckosam resa.
Var är vår blåsorkester?
STAR CITY, SOVJETUNIONEN
Undertexter: Bengt-Ove Andersson