Якщо я можу прикинутися щасливою, вони теж можуть.
Шістдесят років соціалізму зітруть усмішку з будь-чийого лиця, товаришко.
Сергій Орестович Нікулов.
-Сергій Орестович Нікулов. -Марґо Медісон.
-Сергій Орестович Нікулов. -Томас Пейн.
-Сергій Орестович Нікулов. -Еллен Вілсон.
-Томас Пейн. -Вітаю.
Вибачте, я не дуже добре говорю російською.
Так. Привіт.
-Вітаю. -Здрастуйте.
Здрастуйте.
Даніель Пул, командир «Аполлона». Вітаю у Г'юстоні.
Степан Петрович Алєксєєв, командир «Союза».
Який радісний день, правда ж?
Цей політ матиме велике значення для наших країн і всього світу.
Приблизно о 07:00
відповідний корабель «Аполлон» буде на позиції
зі стикувальним відсіком, приєднаним до командного модуля.
«Союз» виконає розворот на 60 градусів і залишиться на цій позиції,
поки «Аполлон» маневруватиме по вектору швидкості до контакту.
М'яке зчеплення завершить процедуру стикування.
Є питання?
Після жорсткого стикування вирівняємо атмосферу в перехідному відсіку.
Астронавт номер один увійде в перехідний відсік з «Аполлона»
і закриє свій люк.
Астронавт номер два залишиться біля панелі керування командного модуля.
На «Союзі» астронавт номер три відкриє люк у перехідний відсік,
а астронавт номер чотири також залишиться біля керування…
Не можна називати космонавтів «астронавт номер три і номер чотири»,
ніби про них згадали в останню мить.
Ми пропонуємо казати «космонавт номер один і номер два».
Авжеж.
Вибачте.
Ця термінологія лише для зручності,
але я виправлю.
Ми також пропонуємо називати місію «Союз-Аполлон».
Для зручності.
Вибачте.
Перейдімо до зв'язку між кораблями.
Нашим астронавтам і вашим космонавтам доведеться спілкуватися між собою.
Я згоден. Який у вас протокол шифрування радіочастот?
Я покажу свій, якщо ви покажете ваш.
Спочатку ви.
Гаразд.
Може, поговоримо про основні речі.
Про саме стикування.
Думаю, найбільш логічно буде,
якщо ви нам дасте стикувальний агрегат «Союза»
і ми його встановимо на нашому кораблі.
Сторона «Аполлона» буде активним механізмом,
а «Союза» – пасивним і…
Сторона «Союза» буде активним механізмом,
а сторона «Аполлона» – пасивним.
Тоді нам доведеться повністю все змінити.
Так.
Боже, що це було?
Перенесіть усе.
Пейн слухає.
Так, сенаторе, вибачте.
Ми змарнували чотири години
і досягли незрозуміло чого.
Ну… Це радянське розуміння прогресу.
Вони нічого не кажуть нам. Ми нічого не кажемо їм.
Якщо ми не можемо ділитися основною інформацією,
як ми просунемося вперед?
Ми не просунемося.
Що?
Ніщо так не порадує Пентаґон.
Просто тягніть час, поки радянцям це не обридне й вони не поїдуть додому
чи поки їхній президент не забуде, що взагалі
дозволив це безумство.
-О боже. -Це чудово.
Просто чудово.
Марґо, я не сумніваюся, що ви можете цього досягти.
НАЙКРАЩІ ПЛАНИ
ЗАРАДИ ВСЬОГО ЛЮДСТВА
Готуйся.
Стріляй.
Обережно, Фред Астер.
У скафандрах стріляти незручно.
Зона чиста.
Чарльзе, перевір мішень.
Мимо каси.
Справді? Ні.
Мимо каси?
-Тобто він не влучив у мішень. -У щит також.
Та ну!
-Куди полетіла? -Не бачу.
Може, вона на орбіті.
Тут ще ніхто не стріляв з гвинтівки.
Хтозна, може, куля зараз обертається навколо Місяця
і скоро прилетить сюди.
Усе може бути.
І ти, Венсе,
про всяк випадок
краще не стій на тому самому місці.
-Чорт. -Не дивися на мене.
Попався.
Венсе, продовжуй стрільбу.
Джеймстаун, місячний модуль два злетів.
Як вам політ?
Круто. Я майже відчуваю вітер у волоссі.
Я майже відчуваю двигун на обличчі.
Тінь унизу Шеклтона
симулюватиме ніч для наших тренувань.
У справжній операції треба діяти швидко й непомітно,
щоб росіяни не мали часу на реакцію.
Зрозуміла.
Наскільки можна знизитися до дна каньйону?
Я спробую опуститися до п'яти метрів.
П'ять метрів?
Це зможу я.
Я довго літала на цьому звірі.
Вам не рекомендую опускатися нижче 20 метрів.
Я й не хочу опускатися нижче.
Ми готові до останнього кола. Ти готовий?
Готовий.
Це космічний корабель. Ніяких ризикованих маневрів.
Зрозумів.
Тихіше.
Добре. Ми не поспішаємо.
Просто лети прямо.
Завжди прямо.
Зробимо кілька низьких проходів
і спробуємо приземлитися, добре?
Стеж за обертанням. Надміру компенсуєш.
-Тримай. -Ох, Берніц.
Вирівняв.
Вирівняв. Чорт.
Беру керування.
-Чорт забирай. -Що це було?
Берніц, ти знову сів за кермо п'яний?
Дуже смішно.
Підступний звір.
Трейсі, керуй поки що ти.
Чарльзе, потім виділимо для тебе час за штурвалом.
-Зрозуміла. -Зрозумів.
Добре.
Як-то кажуть: «Ліс рубають, тріски летять».
От вони й прилетіли до нас.
Ми повинні придумати цілком новий стикувальний вузол,
не схожий на будь-які інші.
Я тобі сто разів казав: не підіймай руку, Вік.
Це ж не школа. Яке в тебе питання?
Тобто ви хочете, щоб ми розробили новий стикувальний вузол з нуля?
Саме так.
Він потрібен начальству, причому швидко.
Без жодних даних про конструкцію «Союза»?
Перші пропозиції мають бути в мене завтра зранку.
-Як ми повинні… -Я одразу тебе почув.
То чому ви одразу мені не відповіли?
Бо це проблема розробників,
а ти не з цієї команди.
Якщо розробники матимуть питання, то питатимуть.
Я призначив тебе в штаб відповідно до твоїх навичок.
Не висовуйся, Алейдо. Будь ласка.
Томе.
-Не кажіть. -Будь ласка, хай це зникне.
-Ні. -Це нікому не потрібно.
-Президенту потрібно. -Та ну. Думаю, він про це вже забув.
Ви можете позбутися цього за п'ять хвилин.
Мабуть, можу. Але не позбудуся.
Я хочу це зробити.
Навіщо?
Потиск рук у космосі – це моє сяюче місто на пагорбі.
Що?
Місто на пагорбі. Пам'ятаєте Джона Вінторпа?
«Ми станемо сяючим містом на пагорбі, і весь світ дивитиметься на нас».
Але цього разу весь світ дивитиметься на наше сяюче місто в небі.
Чотири астронавти й два модулі – це ще не місто.
Ви не розумієте. Це історична мить.
Колись напишуть історію цього періоду
і скажуть, що в час найвищої напруженості Холодної війни,
коли космічні перегони були найзапекліші,
Америка й СРСР відкинули свої розбіжності
й об'єднались у символічному жесті, який надихнув світ
і став основою для примирення
й мирного співіснування двох наддержав.
Ви в це справді вірите?
Усе можливо. Але Америка повинна стати прикладом.
Сам президент так сказав. «Місто на пагорбі».
Не ми будували те місто, але ми повинні зробити так, щоб воно засяяло.
Тоді нам доведеться поступитися.
Ні. Так не можна.
Схиліть їх до компромісу чи знайдіть взаємовигідне рішення.
-Яке? -Не знаю. Це ваша робота.
Чорт.
Демонстранти по всій країні
стверджують, що цей запуск небезпечний
через те, що на кораблі буде
вантаж ядерного палива,
необхідний для місячної бази Джеймстаун.
А зараз ми в прямому ефірі покажемо запуск у Ґуамі.
Це ж треба. Стільки охорони.
Ціла авіаносна група.
Схоже, що це небезпечно.
А якщо корабель вибухне в атмосфері?
…третій етап розширення Джеймстауна.
Тому запуск проводиться далеко від населених пунктів.
Еде, але ж це ризиковано.
Це не простий вантаж. На борту корабля плутоній.
…два, один.
Запалювання.
Бачиш?
Нема радіоактивного вибуху. Звичайний робочий день.
Ура.
Здається, величезна американська
вантажна ракета злетіла,
і багато хто полегшено зітхнув.
Тату?
Про що ти писав у есе, коли вступив у академію?
О боже. Це було так давно.
Мабуть, про те, чому я хочу вступити в Аннаполіс.
Дякую, тату.
Послухай, просто… розкажи, хто ти.
Їм сподобається.
…шириться криза в Панамі.
Поки головна вантажна ракета…
Так. Хто я?
…складова американської космічної програми.
Панамський канал – єдиний маршрут, яким ракета може потрапити в Ґуам…
ХТО Я?
…вона завелика для транспортування по суші.
Але після відважного визволення американських солдатів,
у результаті якого загинуло двоє панамських охоронців…
Чому ви мене вдочерили?
Та ну тебе, Кел.
Ти це знаєш. Ми тобі тисячу разів розповідали.
Ми зайшли в центр усиновлення й…
І побачили, як ти сидиш біля вікна
й допомагаєш меншій дитині складати пазли.
Ти була така добра й терпляча.
Ми одразу зрозуміли.
-Так, це була любов з першого погляду. -Так.
Ні, я про те,
чому ви не народили іншу дитину?
Ну, Келлі…
Це було складно.
У мене були проблеми зі здоров'ям… думаю, я б не змогла.
Потім ми побачили репортаж у новинах.
Про евакуацію дітей з В'єтнаму.
Ти подзвонив мені з готелю «Шемрок», поки він іще йшов.
Так, я пам'ятаю.
Ми дивилися репортаж і говорили по телефону.
З готелю «Шемрок»?
Це ж за десять хвилин звідси.
Так, якийсь час я жив там.
Це було тимчасово.
Ви розійшлися?
У нас були напружені стосунки.
Після смерті Шейна.
Так.
Ми так само кохали одне одного.
Але дивлячись одне на одного, ми постійно згадували його.
Потім ми побачили цей репортаж.
Стільки дітей з В'єтнаму
привезли сюди з надією влаштувати їм краще життя.
Дорогою туди ми тільки про це й говорили.
Ми були такі раді.
Ми вперше за багато тижнів розмовляли.
Так.
Тобто я стала для вас…
пов'язкою на рани?
Що? Ні.
Ти була не пов'язкою, Келлі.
Доню, ти стала нашою пересадкою серця.
Так.
Усе гаразд, мамо.
ХТО Я?
Я не знала, що треба принести подарунки.
Я теж.
Дякую. Дуже приємно.
Я б хотіла ближче з вами познайомитися.
Що вас привело в космічну програму?
-Що ж. Може, я почну? -Так.
Гаразд.
Я завжди любила літати. Змалку.
Мене навчив батько. Він був пілотом транспортного літака в Мемфісі.
Літаючи в хмарах,
я почувалася ближче до нього.
А коли НАСА відкрило двері для астронавток,
я скористалася цією нагодою.
Я служив у радянських ВПС.
Командир обрав мене для тренування на космонавта.
Мене взяли в програму.
-Їжу принесли. -Слава богу.
А це
борщ і пиріжки з найкращого в місті російського ресторану.
Єдиного в місті російського ресторану.
Що, якісь проблеми? З їжею щось не так?
Ми хотіли б…
гамбургерів.
Гамбургерів?
Будь ласка. Рада тебе бачити, Дані.
Що будете пити?
Горілку?
У вас є «Джек Деніелз»?
Так, думаю, знайдемо.
За «Аполлон-Союз».
Ні.
За «Союз-Аполлон»?
Ні, є порядок виголошення тостів.
Спочатку за загиблих товаришів.
За Володимира Комарова,
Віктора Пацаєва, Георгія Добровольського, Владислава Волкова.
«Союз-1», «Союз-11»?
Добре.
За Ґаса, Еда й Роджера.
«Аполлон-1».
За Петті, Гаррі, Діка.
Якби ви змішували азот з киснем, як радянці,
може, астронавти «Аполлона-1» були б і досі живі.
А якби ваші космонавти на «Союзі-11»
були в скафандрах, як американці,
вони теж би були живі.
Чи, може, просто скажемо:
«Буває така лажа»
Надіюся, лажі не буде на висоті двохсот кілометрів.
За що п'ємо далі?
Другий тост – за жінок.
Я тут одна.
У множині. За всіх жінок світу.
За жінок. За це можна й випити.
Я дуже люблю бути з тобою, але…
Я не знаю, що з цього вийде.
І не хочу через тебе ще раз ламати своє життя.
Я тебе й не прошу.
Я лише…
Не знаю. Можна й далі з'ясовувати, що це таке.
Це лівий роман.
От і все.
Не обов'язково.
Я серйозно.
Чесно, це…
Просто… важко…
Важко тобі повірити.
Після того, що сталось, я…
-Тоді все було інакше. -Ти й досі в НАСА.
Невже в адміністрації Рейґана
терпиміші до альтернативних стилів життя?
Хіба я мушу лишатися в НАСА?
-Тебе щойно підвищили. -Мені все одно.
Справді.
Я знаю, чого хочу.
Не підвищення, не НАСА,
нічого іншого, крім тебе.
Мені байдуже, хто про це знатиме.
Еллен. Тільки не тут.
Мені вже все одно.
Я тебе кохаю.
Я не могла це сказати десять років тому і втратила тебе,
але кажу тепер і готова на все, щоб тебе зберегти.
Ти відома людина.
Не хочу, щоб Еліза про це дізналася,
бо хтось бачив, як ми трималися за руки.
Справедливо.
Ти скажеш Елізі?
Ти скажеш Ларрі?
Так.
Так, мабуть, скажу.
Я мушу сказати чоловікові, що кидаю його заради жінки.
Яке дивне життя.
Так, дивне.
Підйом апогею нормальний.
Зрозумів. Посилаю дані в групу наведення.
-Бачу. -Так. Вмикаю проєктор.
Зрозуміло.
Швидкість – 0,98 Маха. Дозвукова фаза. Дві хвилини після зльоту.
Зрозумів. Переходжу на ручне керування.
Усе добре. Подивимось, як він літає.
Позначка 4 300 метрів. Швидкість – 630 км/год.
«Патфайндер».
Повідомлення про важкі хмари на висоті 2 700 метрів.
Увага, містере Піскотті.
Перевірте, чи ввімкнений автопілот і чи руління переднім шасі на одиниці.
Перевірив.
Увійдемо в циліндр вивірення курсу й побачимо злітну смугу 33.
Бачу смугу.
Тепер ми у хмарах. Летимо наосліп, по приладах.
Другий гіростабілізатор показує відхилення два кілометри.
Інші прилади не показують помилок. Це несправність.
Бортові комп'ютери номер три й чотири не синхронізувалися.
Перший і другий ще працюють.
Містере Піскотті, ви це я.
Що робити далі?
Вимкнути третій і четвертий комп'ютери.
Як справи тепер?
Знижуюся по глісаді. 2 400 метрів, 494 км/год.
Прямо по центру, шкіпере.
Це правильно?
Схоже, ми нагодуємо алігаторів.
Отже…
Скажіть, навіщо я це зробив?
Щось у навігаційних блоках.
Який бортовий комп'ютер ми використовуємо для посадки?
Третій і четвертий вимкнені. Перший чи другий.
Другий навігатор показує значне відхилення вправо. Це збій.
Ви змінили курс, повернувши направо, щоб компенсувати помилку.
І…
ми йдемо прямо по центру.
Агов?
Прошу, заходьте.
Працюєте допізна?
Вибачте, що перериваю.
Я пишу звіти для Москви.
Бюрократи люблять звіти.
Не знаю, що вони з ними роблять, але люблять їх отримувати.
Це мені знайомо.
Може, жвавіша музика б допомогла.
Я чекаю, поки поставлять щось інше, але…
У Г'юстоні не одна радіостанція.
Топ-40, кантрі-вестерн, джаз.
Мені не варто
слухати на роботі не схвалену керівництвом музику.
Ясно.
Ми повинні якось обійти проблему механізму стикування.
Це не обговорюється, цю проблему обійти не можна.
Сергію, весь політ залежить від того,
чи зможемо ми якось зістикувати наші кораблі.
Можна подумати, що «Союз-Аполлон» –
це хитрість, щоб отримати радянські специфікації
і дати американцям військову перевагу в космосі.
Повірте мені, ця перевага довго не триватиме.
Якщо ви так вважаєте,
то пакуйте валізи й повертайтеся в Москву.
11:59 ОБ 11:59
На добраніч.
КЛУБ 11:59
Це було дуже жваво.
Вважатиму це за комплімент.
Я цього й хотів.
Я не знала, чи зможете ви втекти від своєї няньки.
Вони знають, що я не втечу.
Я на довгому повідку і досить розумний, щоб не кусати руку, яка його тримає.
Це для вас таємне місце?
Чому ви питаєте?
Нелогічно зустрічатися там, де нас можуть упізнати.
Я не бачу тут ваших колег.
Це…
для мене таємне місце.
Але не через музику?
Ні, не через музику. Я…
просто не ділюся з іншими цим аспектом життя.
Це моя таємниця.
Цим я займаюся для себе.
Отже, за наші спільні таємниці.
Що означає ця назва?
Це натяк на годинник Судного дня. Знаєте, 11:59?
Північ – це ядерна катастрофа.
Чорний гумор.
Це близько до істини.
Одна хвилина до півночі.
Ви справді так думаєте?
Ми проводимо тренування з цивільної оборони в усіх великих містах.
У 70-ті їх не було, тепер знову є.
Для нас це цілком реально.
Цілком реально.
Я в дитинстві проходила тренування з цивільної оборони.
Учителька наказала нам загородити меблями вікна,
щоб захиститися від вибуху.
А потім нам показали фільм,
де було сказано, що під час нападу треба ховатися під парту.
То треба городити партами вікна чи під ними ховатися?
Уночі я лежала в ліжку й… думала про це.
То що ми будемо робити з проблемою стикування?
Що?
Дайте мені ножа.
Так.
«Союз».
«Аполлон».
Г'юстон, стикування завершено.
-З днем народження тебе -Мамо, це було вчора.
-З минулим днем народження тебе -Мамо, перестань.
Я хотіла подзвонити Але телефон був зайнятий
Дякую.
Як ви святкували?
Тато спік торт.
Він спік торт чи купив торт?
-Так. -Що «так»?
Він спік торт, а потім ми купили торт,
бо духовка погано працювала.
-Тобто духовка зламана? -Так сказав тато.
Хочу побачити фото того торта.
Ми знищили докази.
Авжеж.
О боже. Здається, тато востаннє намагався спекти торт,
коли тобі було шість років.
-Пам'ятаєш? -Так, травма лишилася.
Пам'ятаєш, ти подарувала мені настільну гру «Бонанза»
на вісім років?
Ніхто не міг зрозуміти правила. І тато почав їх вигадувати.
Було смішно.
Тато вмів мене розсмішити.
Клянусь, я іноді просто дивилася на нього й заходилася від сміху.
Щасливий був час.
-Я скучаю за тими днями. -Я теж.
-Скучаєш? -Авжеж.
Так. Якби я могла все повернути…
Ти закінчуєш, Стівенс?
О чорт. У мене закінчується час.
-Бувай. -Ще секунд 30 є…
От малий лайнюк.
ХТО Я? КЕЛЛІ БОЛДВІН
ОЧЕВИДНО, ЩО Я – АМЕРИКАНКА В'ЄТНАМСЬКОГО ПОХОДЖЕННЯ.
Я СТАРОСТА КЛАСУ ШКОЛИ В Г'ЮСТОНІ.
У ПРИТУЛКУ
ЦЕНТР УСИНОВЛЕННЯ В Г'ЮСТОНІ ВОТСОН-СТРІТ, 1402
Є заявки?
Я люблю пісні про автокатастрофи.
Гадки не маю, про що ти.
Ви любите собаку?
Собак?
Авжеж. Хто ж їх не любить?
Не собак.
Собаку. Лайку.
Лайка.
Перше жива істота, що побувала в космосі.
Це неперевершено.
За Лайку.
Я тримав її на руках.
Хвилину чи дві.
Перед запуском?
Як кандидат у космонавти, це входило в тренування.
Я тоді був ще практично хлопець.
І як воно було?
Яка вона була?
Отака завбільшки.
З дуже ясними очима й закрученим хвостом.
На знімках вона була гарна.
Вона мала бажані риси характеру.
Енергійна, але врівноважена, вміла пристосовуватися до нових ситуацій.
Майже як ми.
Астронавти, тобто космонавти.
Дані з польоту собаки допомогли при доборі людей.
Бачите? Це було недаремно.
Її… жертва.
Тобто смерть.
Коли ми запустили її на орбіту без будь-яких засобів повернення.
Так. Її смерть.
Сім днів на орбіті.
Вона перша побачила Землю з космосу.
Місяць. Зірки.
А потім мирно заснула.
От нам би так пощастило.
Це все брехня.
Ракета не відділилася, як було заплановано.
Температурний контроль не діяв.
Капсула перегрілася.
Вона мучилася й померла через кілька годин, облетівши орбіту тричі.
Ого.
Ніхто про це не знає.
А ви тепер знаєте.
Усе одно вона була перша.
Її ім'я пам'ятатимуть, коли ми всі перетворимося на порох.
«Жертва заради батьківщини». Так писали в «Правді».
Вона лише хотіла повернутися додому.
Згадайте всіх тих собак, що не пройшли добір,
бо були надто енергійні,
надто налякані, надто злі
через центрифугу, стенди, обмежений простір, погану їжу.
А Лайка все витримала.
Так. Щоб порадувати своїх тренерів.
А сотні інших собак вирішили цього не робити.
Що ви хочете сказати?
Кажу, що треба віддати їй належне.
Визнати її силу.
Вона полетіла в космос заради людей, яких любила,
і заради всіх, хто любив її,
у тому числі молодого космонавта, який тримав її на руках
хвилину чи дві…
на пусковому майданчику.
От як вона померла.
Не заради всього людства.
А заради людей, яких любила.
Вона була просто перелякана тваринка.
За Лайку.
Трьох зачепів буде досить для початкового стикування, але…
Але для завершення їх потрібно щонайменше вдвоє більше.
Щонайменше.
-Хтось спить у моєму ліжку! -Агов!
Хвилинку.
Алейда?
Привіт.
-Ваша подруга? -Так.
Ні. Це довга історія.
Алейда Розалес, молодший інженер.
Сергій Орестович Нікулов.
-Дуже добре. -Я швидко вчуся.
Сергій – керівник програми «Союз».
Круто.
Чого ти тут так пізно?
Універсальна система стикування.
Я шукала натхнення й вирішила піти до джерела.
Це входить у твої обов'язки?
Взагалі-то ні.
Вона молодець. Бережіть її.
Інженери, що не бояться забруднити рук, – найкращі.
-Дякую. -Він п'яний.
Ні.
Не дуже.
О боже.
Яка…
краса.
Справді.
Ідентично з обох сторін.
Кожна пелюстка має зачеп, кожна сторона зачеплює.
Але це не працюватиме.
Що?
Тут лише пелюстки й зачепи.
Нічим розсіяти енергію контакту.
При сильному ударі корпус може тріснути.
Авжеж. Потрібен амортизатор.
Кільце. Отут.
Добре.
Почнімо.
Ми зробимо це сьогодні?
Тобі ж усе одно нікуди йти.
Повністю андрогінна система стикування.
Ні активних штирів, ні пасивних конусів,
ніяких «чоловічих» чи «жіночих» компонентів.
Три пелюстки з обох сторін
одночасно зачіпляється через однакові рухи.
Дуже розумно. Нам це підходить.
Перед з'єднанням
два кораблі мають скоординувати рух і…
Частоти «Союза» 121.75…
…і 130.167 мегагерц.
296.8 і 259.7.
Здається, таємницю розкрито.
Мабуть, що так.
Місячна ніч от-от почнеться.
Чарльз навряд чи буде готовий.
Місячним модулем важко керувати без достатньої практики.
Але ці хлопці мені подобаються.
ДІК
Вони веселі.
У них правильний настрій.
Перші в бій, завжди вірні, ура.
Мій брат був такий.
Це з тих рис характеру, які мені подобалися в Ґордо.
Раніше він був рішучий і самовпевнений,
ти це знаєш.
Мабуть, я теж така була.
Люди змінюються. Крім тебе.
Ти тут ідеально зберігся.
І не перетворишся на старий скелет з поганою зачіскою.
А зачіска в тебе була погана, вибач на цьому слові.
Ти лишишся такий самий, як і був.
Постійний. Незмінний.
Віковічний.
А на Землі нічого вічного немає.
Усе змінюється.
Містер Клівленд зараз вас прийме.
Дякую.
-Маєте читацький квиток? -Забув удома.
Залишіть на столі заставу,
якщо захочете щось узяти.
-Як справи, Ґордо? -Добре, Семе. А у вас?
Краще не буває.
-Плутарх. -Так.
Я читав його в дитинстві. Мені подобалося.
Хто це в дитинстві читає Плутарха і йому подобається?
Я читав.
Легенди про древніх героїв.
Таких, як ти.
Чув, що ти повертаєшся на Місяць.
Вина?
Так, авжеж.
Так. Лечу через кілька тижнів.
Добре. Я радий, що ти знову в сідлі.
Семе, про це я й хотів з тобою поговорити.
Про моє повернення на Місяць.
Ця пляшка належала Томасу Джефферсону.
Ти ж не будеш…
Авжеж буду.
Нащо воно потрібне, якщо його не пити?
Навіть казати не хочу, скільки коштувала пляшка.
Але скажу, скільки коштує келих цього вина.
Десь півтори тисячі доларів.
Саме так. Тому пий повільно.
Навіть дивитися на це не можу.
Я ніби ллю у твою горлянку гроші.
Правду кажу?
Наше щастя, що його не випив Томас Джефферсон.
Знаю.
Сідай і розкажи, що тебе тривожить.
Я заберу Трейсі назад.
Невже?
Саме так.
Тому я приїхав до тебе щиро попередити про мої наміри.
Я повертаюся на Місяць.
І поверну собі дружину.
Ти серйозно.
Я не наполягаю на дотриманні формальностей, але тепер вона моя.
Поки що.
Я подумав, що варто тебе попередити.
А ти сміливий, Ґордо Стівенс, я це визнаю.
Зараз я можу дотягтися й дати тобі в ніс.
Або…
Або дозволю тобі спробувати.
Бо я не думаю, Ґордо, що вона мене покине.
Справді не думаю.
-Точно? -Точно.
Вона зробила вибір.
А якщо Трейсі зробила вибір, ніхто не може її переконати.
Вона дика коняка, Ґордо.
Її не спіймати.
Трейсі йде саме туди, куди хоче,
і робить саме те, що хоче.
За це я її й кохаю.
Тож лети туди й постарайся її повернути.
Але ти знаєш правду.
Вона не належить ні тобі, ні мені.
Вона належить собі.
І якщо вона вибере тебе, я нічого не вдію на Землі.
Але якщо вона вибере мене…
ти нічого не вдієш на Місяці.
Приємно було поговорити, Семе.
До зустрічі, Ґордо.
Я хочу тобі щось сказати.
Ти когось зустріла.
Як ти…
Та годі, Ел. Ти вся сяєш.
Розкажи мені все.
Де ви познайомилися? Як її звати?
Її звати Пем.
Пем Гортон? Серйозно?
Як це сталося?
Вона вислала мені свою книжку.
-Вона тепер письменниця? -Так. Поетеса.
Авжеж.
Що це значить?
Ні, я просто…
Чорт забирай.
Ну, добре.
Поздоровляю. Бачу, ти щаслива.
Так і є.
Це найголовніше.
Ларрі…
Я просто здивований, що вона погодилася на… ти знаєш.
Раніше вона наполягала, щоб ти відкрито визнала свою орієнтацію, інакше вона…
Так.
Ого.
Гаразд.
Уже…
Уже пора.
Уже пора?
Пора що зробити? Що ти кажеш?
Кажу, що ми повинні почати…
Ми повинні почати жити справжнім життям.
Може, подумати про розлучення.
Розлучення?
Ти так просто кажеш, що нам треба розлучитися?
Ларрі, наш шлюб несправжній.
Бо ми не спимо разом?
Наприклад, тому.
-То он як ти розумієш шлюб? -Ні, Лар…
Я люблю тебе, Еллен.
Справді. І я думав, що у нас є спільне життя.
У нас є плани.
І тепер це все закінчиться?
Я розумію, але це було не назавжди. Ти сам знаєш.
Марс, пояс астероїдів, супутники Юпітера…
Нас чекає майбутнє.
Варто лише простягти руку.
Я самотня, Ларрі.
Дуже самотня.
У тебе є Пітер.
А до цього був Джон. А до цього…
-Девід. -Девід. А я не така як ти.
Я щоночі лягаю спати сама і щоранку сама прокидаюся.
І всі ці роки я намагалася знайти когось,
але нікого не знайшла.
Я люблю тебе, Ларрі.
Справді. Я люблю наше спільне життя. Воно чудове.
Я не хочу тебе втрачати.
Але її я люблю… інакше.
Ніби… Ніби моє…
Ніби моє серце зупинилося на десять років, а потім знову почало битися.
Добре.
Справді?
Для дружини піду на все.
Дякую.
Не треба нічого робити зараз.
Тобто ти ні про що не оголосиш аж до аеропорту?
Ні.
Я запізнююся на літак.
Ми про все поговоримо, коли я повернуся.
Так.
Щасливої дороги.
Чому нас не вітає оркестр?
ЗОРЯНЕ МІСТЕЧКО, СРСР
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк