Lite kaffe, befälhavare?
Tack, men det får räcka med frystorkad batterisyra för idag.
Nej, nej. Jag stal några paket med fransk vanilj från Helios.
Väldigt gott. Du borde smaka.
Vad tusan är det här?
En marsjordbävning?
Jag tror inte det.
Vad tusan pågår?
LOKAL SEISMOGRAF
Det är ett jordskred. Mönstret är tydligt på seismografen.
Det liknar inte alls en jordbävning. Ser du?
Ja. Isoscelerna stiger.
Det liknar inte en P-vågtopp.
SEISMOLOGI
Och epicentrum är nära…
…Helios bas.
Åh, nej.
Heliosbasen, Happy Valley.
Helios, Happy Valley. Hör ni oss?
-Helios, Happy Valley. -Okej.
Hör ni mig?
Phoenix är åtta minuter från signal.
Då kan de se basen från omloppsbanan.
De kanske kan tala om vad tusan som pågår där borta.
Ni två tar på rymddräkter.
Lasta på båda Marsbilarna all nödutrustning som får plats.
Och fyll tankarna. Ingen vet hur länge vi blir kvar där borta.
-Helios, Happy Valley. -Uppfattat.
Och lägg ner allt personlig käbbel genast.
Förstått?
-Förstått. -Förstått.
Helios, Happy Valley. Hör ni mig?
ENSAMMA BERGET - NASA-BASEN HELIOS-BASEN - GAGARINÅSEN
Helios, Happy Valley. Hör ni mig?
SOS. SOS. Detta är Alexei Poletov.
Är det nån som hör mig? Svara. Kom.
SOS. SOS.
Detta är Alexei Poletov.
Nån som hör mig, svara. Kom.
Isabel, hör du mig?
Sån som hör mig, svara.
Anropar!
Snälla!
Anropar. Hör ni mig?
Anropar! Kom! Snälla!
Herregud, nej. Nick!
Nej. Nick.
Så…
Det känns konstigt.
Borde du inte vara och
förhandla fram ett kärnmissilavtal eller nåt just nu?
Det var ett svårt brev att skriva.
Du ljög för mig.
Japp.
Varför?
Jag vet hur det är att vilja ha nånting.
Så jag gjorde det lättare för dig att satsa på det du verkligen ville ha.
Så generöst av dig.
Du gjorde inte ens motstånd.
Du lämnade mig utan att säga ett ord direkt till mig.
Jag tänkte mycket på hur vårt liv skulle bli.
Ett sött hus med ett litet trästaket.
En hund. Kanske en katt. Fast…
Jag skulle ge dig kaffe på morgonen
och skriva på uteplatsen medan du var på jobbet.
Det låter fint.
Ja, det hade det varit.
Men det hade inte varat.
Till slut skulle du ångra det du gav upp.
Det skulle tränga sig på efter nåt gräl vi haft.
Du skulle tänka på det i duschen,
kanske i bilkön på väg till jobbet.
Och det skulle tära på dig.
Visst skulle det göra det.
Jag menar…
…du var menad för stora saker,
och det visste jag.
Från dagen jag mötte dig.
Så, ja.
Jag gav upp dig.
För jag tänkte att kanske en dag
kunde du göra skillnad för såna som vi.
Men jag hade väl fel.
När jag såg dig sväras in var jag så glad.
Du vet, äntligen skulle saker förändras.
Men efter den dagen
har jag sett dig göra kompromiss efter kompromiss.
Ibland måste man nöja sig med vad som är möjligt.
Jag undrar vad flickan jag mötte för 20 år sen på Outpost skulle säga om det.
Hon hade en glöd.
Redo att utmana allt och alla.
Jag är inte så mäktig som du tror.
Se på mig nu.
Jag måste smyga mig ut ur huset för att besöka mitt livs kärlek.
Tja…
…gott att höra dig säga det där ändå.
Det är säkert till dig.
Fru president, ni måste följa med mig. Vi har en situation.
Fortsätt gå.
Jag ser dig inte i allt stoftet.
Jag tror att jag ser dig.
Alexei.
Louisa.
Där är du. Herregud.
Herregud.
Är du oskadd?
Jadå.
Bra. Har du hittat några av de andra?
Ja. Jag… hittade nån en bit bort ditåt.
Vem?
Isabel.
Marslandaren.
Modulerna.
Bränslefabriken.
Allt är borta.
Kan vi vara de enda överlevande?
Phoenix anropar Happy Valley. Vi kommer snart i våra Marsbilar
och inleder räddningsarbetet.
Uppfattat, Happy Valley.
Vi har fått kontakt med modul 2 och ska skicka deras position till Marsbilarna.
Lars Hagstrom, Kuznetsov och dr Mayakovskij är vid liv.
Några fler överlevande?
Vi vet inte än.
Vi har inte fått kontakt med modul 1
eller nån av astronauterna som var ute på Marsytan.
Har ni hört nåt från Ed eller Danny Stevens?
Inte än.
Fan också.
Okej. Tack, Phoenix.
Hälsa modul 2 att vi kommer om två timmar.
-Radiomottagningen är dålig. -Okej, Danielle.
Jordskredet förstörde deras antenn.
De kan tala med oss här uppe, men inte med ytan.
De försöker sätta upp reserven.
Phoenix, klart slut.
Adarsh, kom och titta på det här.
MODUL 1 - INGEN SIGNAL
Jag har sett dagbrott på jorden och på månen,
men inget som liknar det här.
Gode Gud.
Jag byter till InSAR och synkar det med bilder från förra rundan.
Det borde penetrera stoftet så att vi hittar eventuella överlevande.
Herregud. Det är inget kvar.
Bara urgrottade lavakanaler och rasmassor.
Kontakta NASA. De utrustar en räddningsexpedition,
och vi måste få alla vi kan att jobba med det här.
Hon har rätt. Om det finns överlevande som är fast där uppe bland rasmassorna,
har de snart slut på luft.
Tja, om Margo Madison vill skicka sitt team, så…
Nej. De har fler fungerande resurser på marken där uppe,
-så vi går till dem. -Instämmer.
Okej. Vi gör det.
Jag stannar kvar
och tar kontakt med de saknades familjer.
Henry Zinman kan ringa de samtalen.
Inte per telefon.
Vi måste gå till dem personligen, berätta vad som hänt och stanna hos dem.
Jag förstår.
Dev?
Dev.
Jag ska göra allt i min makt
för att hitta Ed.
Vad händer?
Var stilla. Jag rengör ditt sår.
Vad fan hände?
Jordskred från åsen.
Välte det omkull modulen?
Värre än så. Det begravde oss.
Vem vet hur djupt.
Gode Gud.
Så vi är fast i luftslussen.
Ja.
Det positiva är att kabintrycket är fast, så det verkar inte vara nån läcka.
Nödsignalen sänder.
Bra. Det är bra.
-Det leder dem till oss. -Om vi inte är begravda för djupt.
Ursäkta.
Beklagar.
Det måste rengöras så mycket som möjligt.
Hur illa är det?
Illa nog.
Du blev visst träffad av splitter när borren sprängdes.
Det slog hål i buken.
Utgångssår?
Nej.
Skit i det. Sy ihop mig, bara. När de hittar oss
-får Mayakovskij operera. -Om han är vid liv.
Du är inte vidare uppmuntrande, må jag säga.
Jag ska jobba på det.
Okej. Jag ska bandagera såret.
-Det lär göra ont. -Ja.
Helvetes jävla förbannade skit.
Okej, klart.
Ventilatorerna funkar inte, så allt vi har är luften i det här utrymmet.
Och syret i rymddräkterna.
När det är slut, kvävs vi.
Lyssna, allihop.
Ni känner alla varandra, eller känner till varandra,
och jag slösar ingen tid på presentationer.
Dev, har du nåt nytt som vi behöver veta?
Ja, båda våra Marsbilar och en av våra moduler begravdes av jordskredet.
Men vår andra modul klarade sig utan större skador.
Vi kan inte ta ner mer personal eller förnödenheter från Phoenix.
Och utan Marslandaren är alla på marken strandsatta.
Det är ett senare problem.
Just nu är tiden vår fiende.
Danielle Pooles team bör nå er modul 2 om cirka en timme.
Vår första uppgift är att hitta de saknade.
-Befälhavare, jag är glad att se dig. -Tack detsamma.
Har ni gjort en räddningsexpedition?
Hittills ingen framgång.
Har ni hört nåt från min pappa eller nån av de andra?
Antennerna skadades vid jordskredet.
Vi måste fixa UHF-kommunikationer för att kunna höra dem.
Just det.
Dr Mayakovskij har jobbat med systemet så gott han kan.
Så inga spår efter överlevande?
Corrado, Poletov, Castillo och Mueller var alla på Marsytan när det hände.
Vi har inte hört nåt.
Befälhavare Baldwin och Stevens var i modul 1.
De kan ännu vara vid liv, instängda där inne.
Gott.
-Danny, du borde smaka. -Du borde sätta dig.
Du går på adrenalin. Du kommer snart att kollapsa.
Jag mår okej.
Inte länge till om du fortsätter gå omkring.
Okej, jag sätter mig om du dricker lite vatten.
Jag mår bra.
Jaså?
Du ser inget vidare ut.
Du svettas.
Än sen?
Det är kallt här inne, och temperaturen sjunker.
-Se på mig. -Varför?
Se på mig, sa jag.
Jag sa åt dig att sluta med pillren.
-Du börjar få abstinens. -Sluta predika.
Du har tagit sprutor med anabola steroider i, vadå, fem år?
Det är inte…
Vad spelar det för roll nu?
Det spelar roll, för när vi kommer ut härifrån…
Kommer ut härifrån?
Fattar du inte? Vi kommer inte ut.
Räddningsteamet har nog fått in vår nödsändare nu.
-Jaså? -Ja.
Vi kan vara begravda under 50 meter regolit eller mer.
Resten av besättningen är nog död.
Även om de är det, kommer NASA att söka efter oss.
Vi har kanske sex timmars andningsbar luft.
Även om de börjar gräva nu, hinner de nog inte ner till oss i tid.
Sluta. Bara sluta.
Tack och lov.
Vem är det?
Jag hör dig inte.
Om vi går tillbaka från vår ursprungsposition
och tillryggalägger två kilometer per timme…
Då hamnar vi här,
där vi grävde ut oss.
Och… det var här vi fann Castillo och Corrado.
Finns modul 1 där?
Kan du gå ut igen? Leda sökandet efter Ed och Danny?
Bra. Få i er lite kaffe och mat.
Solen är på väg ner, men dagsverket är inte över.
Jag följer med er.
Okej.
Nu skickar vi koordinaterna till NASA och Helios.
Vi tror att astronauterna Corrado, Castillo, Poletov och Mueller
var ungefär här när berget rasade.
Då flyttar vi positionerna till den nuvarande situationen.
Där Mueller och Poletov grävde sig loss.
Så granulatmassor flyter på ett ganska likformigt sätt.
Som en flod av lera.
Så vi antar att modul 1
är begravd ganska nära där de hamnade.
Om vi har tur ger det oss en hygglig chans
att hitta platsen där modul 1 finns.
Okej. Vi kan inte bara gräva på måfå och hoppas hitta rätt.
Ni har kartlagt alla lavagångar häromkring.
Så ni har markpenetrerande radar, eller hur?
Visst har vi det. Vi är inte idioter.
Bra. Kan ni hitta ett sätt att sätta den på en Marsbil?
-Jag kan. -Okej.
Vi kan genomsöka området i rutmönster.
UHF-radion är igång.
-Vi är klara att köra. -Bra.
Kelly, Alexei, Phoenix vägleder er till den här punkten med Marsbilen,
där ni genomför en rutmönstersökning därifrån.
Ta tid på er. Var noggranna.
Kel, du får inte låta känslorna springa iväg med dig där ute.
Klarar du det?
Jag klarar det.
Då så.
Will, Rolan,
lasta all grävutrustning ni kan hitta
ombord på den andra Marsbilen.
Vi kan behöva gräva ett stort hål. Mycket snabbt.
-Okej, chefen. -Ska bli.
NASA, Helios och de ryska teamen
gör gemensam sak för att hitta överlevande,
och de forna rivalerna förenas i hoppet
att astronauterna Edward Baldwin och Daniel Stevens ännu är vid liv.
De koncentrerar sökandet till det här området,
och har sänt ut astronauter och kosmonauter
med så kallad markpenetrerande radar för att lokalisera den begravda modulen.
Under tiden håller världen andan.
Vi fortsätter
att rapportera dygnet runt om detta efter reklampausen.
SÖKOMRÅDE
Jag minns när min man tvivlade på sig själv.
Sen skrev hans läkare ut Stelebris Plus,
den undergörande nya medicinen mot erek…
Min bror kan dö, och de använder tiden till att sälja kukpiller.
LJUD AV
Otroligt.
Säg att det inte är dina vänner. Inte just nu.
Jag har inte bjudit dem. Jag lovar.
Karen. Herregud.
Tänk att du kom.
Självklart. Var annars skulle jag vara?
Tack. Jag vet inte om jag klarar det här.
Det gör du.
Du vet det inte, men du kan.
Hej, Jimmy. Hur mår du?
Berätta vad som egentligen hänt.
Det blev ett jordskred.
Det orsakades nog av borrningen uppe på åsen.
Jag förstår.
Så du åkte ända hit
för att upprepa nåt skitsnack de säger på tv.
Det återkallar en massa minnen om hans föräldrar.
Men innerst inne är han nog glad att du kom. Det är då jag.
När åt du senast?
Jag vet inte. Tiden flyter ihop. I morse, antar jag.
Okej. Visa vägen till köket. För vi ska laga middag.
-Verkligen? Kan du verkligen… -Ja.
Det är bättre än att sitta framför tv:n och kvävas av oro.
Tro mig.
SÖKNING ETAPP 11 - KLAR
SÖKNING STEG 12
Ännu en etapp gjord. Och inget spår av dem.
Vad är det där?
Aspirin.
Jordskredet var väldigt…
Jag blir inte av med huvudvärken.
SÖKNING ETAPP 13 - KLAR
Vad är det för fel?
Jag växte upp med…
…tanken att han kan dö en dag.
Det var en del av livet.
Jag brukade ligga vaken och oroa mig för det.
Men nu när den stunden kanske äntligen är här…
Vi får inte tänka så.
Jag kan inte låta bli.
Tanken att han kan ligga i ett gyttjehål nånstans,
att vi kanske inte ens hittar hans kropp. Jag…
Jag stod också min far mycket nära.
Han var pilot i Sovjets flygvapen.
Han var fascinerad av rymdprogrammet.
Han gav mig namnet Alexei efter…
Leonov.
Och min syster, Anastasia.
-Vänta, stanna! -Va?
Möjlig nödsignal. Mycket svag.
Är det…
Det är de.
Vi har hittat dem.
Jesus.
Marsbil 1 här. Vi har lokaliserat modulen.
Vi skickar koordinaterna. Kom hit så fort ni kan.
Radarn placerar alltså modul 1 här.
Under 20 meter rasmassor.
Nödsignalen var extremt svag,
vilket var väntat eftersom radion är så djupt under markytan.
Men den var inte krossad. Så Baldwin och Stevens kan vara vid liv där inuti.
Stämmer. Men det är natt där uppe,
och temperaturen är minus 73 grader.
Arbete i den kylan går inte snabbt.
Att gräva sig 20 meter ner med handverktyg…
…tar mer tid än Baldwin och Stevens har.
Vi måste komma på nåt bättre.
Prata med era experter. Gör allt som är tänkbart.
Nu sätter vi igång.
Var… var är Dev?
Han behövde lite luft, sa han.
Säger ryssarna nånsin…
…nåt om Margo?
Bara att hon är en slavdrivare. Hur så?
Glöm det.
Där är du.
Gör oss gärna sällskap.
Vi försöker bara finna sätt att rädda era astronauters liv.
Jag tänker bättre när jag inte är fjättrad vid ett konferensbord.
Det kväver tankeverksamheten.
Min pappa hade älskat att vara i det här rummet.
NASA:s rymdkontroll.
Han pratade om det hela livet.
Ja. Han var visst flygtekniker.
Ja.
Min far var också tekniker.
Han undervisade mest, borta i Huntsville.
Vilket ställe att växa upp på.
Där bodde forskare vart man än vände sig.
Vi flyttade mycket. Pappa gick från jobb till jobb.
Vi hamnade i Rockford, Illinois, av alla ställen.
Rockford? Jobbade din pappa åt Kirkland?
Han byggde komponenter till Saturn V.
Det var hans livs höjdpunkt.
Tills Apollo 23 exploderade på startplattan.
Efter explosionen
bytte de ut hela Saturn V-teamet.
Pappa miste jobbet, och det var omöjligt att hitta ett nytt.
Han körde taxi i några år efteråt.
Han hämtade sig aldrig riktigt.
Han dog innan jag ens…
…tog min collegeexamen.
Jag beklagar.
Jag berättar om hur min pappa kom hit
utan pengar, utan nånting… och hur han förverkligade sina drömmar…
…men jag utelämnar resten.
Varför?
Folk vill höra om framgångar i USA.
Om att klättra, att skapa sig sin egen lycka.
De vill inte höra om…
…misslyckande.
Det du har åstadkommit är otroligt, Dev.
Din far hade nog varit stolt.
Var din det?
Det var han nog.
På sitt eget sätt.
Vi måste tillbaka. Tiden rinner ut. Kommer du?
Ja. Snart.
Hur är det med henne?
Bara bra. Hon somnade direkt.
Tack och lov.
Hon har kinkat mycket. Hon känner nog min oro.
Hon klarar sig fint.
Jag insåg inte att jag var så hungrig.
Det är bra.
-Tack. -Väl bekomme.
Förlåt, jag ville inte gråta.
Du. Nej, nej.
Det är okej. Att gråta är bra.
Det är bättre än att låtsas att allt är som det ska.
Tack. För allt.
Får jag?
Hallå? Det är Karen Baldwin.
Ja. Hon är här med mig.
Okej.
Okej. Det låter uppmuntrande.
Jag ska tala om det.
Tack för att du ringde.
De har lokaliserat modulen.
De har inte fått kontakt med Ed och Danny än.
Men de får signaler från nödsändaren.
De ska gräva fram modulen.
Herregud.
-Herregud. -Det är bra.
-Ja.
Vi måste behålla hoppet, okej?
De är på väg, fru president.
Tack, John.
Var har du varit?
Du lämnade stan utan att säga nåt.
Ingen visste var fan du befann dig.
Secret Service visste.
Vill du tala om det?
Jag åkte och besökte Pam.
-Är du från vettet? -Inte långt ifrån.
Hur kunde du ta en sån risk?
Tänk om nån läcker det?
Om pressen får veta var du var när allt detta hände,
blir det katastrof.
Så vi pratar om mitt bristande omdöme?
Hör på, det här på Mars tar all uppmärksamhet.
När det är över, är min situation…
Menar du att jag ska trösta mig
med en katastrof som kan ha dödat fyra människor?
Självklart inte.
Så vad menar du?
Jag…
Jag vet inte.
Vicepresidenten och administratör Truly är här.
Skicka in dem.
-Fru president. -Jim, Richard,
tack för att ni kom på kort varsel.
Larry, ursäktar du oss?
Självklart.
Fru president, jag pratade nyss i telefon med Margo Madison.
Vår andra borr är ombord på Phoenix.
-Den är inget alternativ. -Varför tog ni inte ner den?
Vi måste fokusera på bränslefabriken
och se till att Phoenix kunde ta sig hem igen.
Det har ni inte mycket nytta av nu.
Tja…
Vi går uppåt.
Uppåt?
Vi tittar åt fel håll.
Okej. Som vi alla vet
är modul 1 begravd under 20 meter rasmassor av granulat.
Ett räddningsförsök uppifrån når inte fram till dem i tid.
Men…
…modul 1 befinner sig ovanför en lavakanal.
Om vi går in i lavakanalen där den är närmast ytan,
som enligt radarn är tre meter under rasmassorna,
tar oss via den kanalen
tills vi är rakt under modulen
och spränger hål i kanalens tak,
kommer tillräckligt med material att rinna ner från modulen
genom hålet,
ner i lavakanalen som säd i en matartratt.
När det är borta är modulen frilagd.
Och vi kan nå den ovanifrån.
Menar du att vi ska utlösa en bomb nära modulen?
Det är precis vad jag menar.
Explosionen kan krossa den.
För många okända faktorer.
Om vi placerar laddningen fel, kan vi spränga modulen.
Och människorna i den.
Men han har rätt. Om vi gräver ovanifrån, misslyckas vi helt säkert.
Och Baldwin och Stevens dör.
Vi har kärnborrar och sprängmedel där.
Det är genomförbart.
Men om vi räknar fel på en enda meter…
Det där är tekniska problem, min vän.
Och vi är tekniker.
Ska vi börja?
Okej. Vi kombinerar InSAR-data med GPR-översikten.
PpCO2 är över 20, vilket betyder att våra koldioxidrenare inte orkar mer.
Det blir snart jobbigt.
Toppen.
Det är kallt, men det blir snart fan så mycket kallare.
Snart måste vi ta på oss rymddräkterna igen.
Så att jag kan leva några timmar till och dö en hemsk död?
Nej, tack.
Tja, då dör du av hypotermi.
Frysa ihjäl lär vara ett behagligt sätt.
Som att somna.
Du tar på dig rymddräkten om jag så måste stoppa i dig.
Jaså, med det där hålet i magen?
Du kan inte tvinga mig till nånting.
Du är en sån där som ger upp.
-En som ger upp? -Ja.
Menar du allvar?
När jag sårades i Korea var jag på ett fältsjukhus ett tag.
Där såg jag själv
att de som miste hoppet var de som dog först.
Vetskapen att de skulle dö kanske stal hoppet.
De dog för att de gav upp!
Lägg av, Ed.
Du lär mig inte att cykla.
Cykla? Vad fan pratar du om?
Shane berättade om dina cykellektioner.
Han var livrädd för dig, sa han.
Va?
När vi hade gjort bus bad Shane Karen att inte säga nåt till dig.
För när du fick reda på det skulle han vara så rädd.
-När du var bortrest… -Det räcker.
…eller i omloppsbana runt månen, var Shane glad igen.
Skrattade, tokade sig.
När du kom hem slöt han sig igen, för han var så rädd för dig.
Håll käften nu!
Vad för en man finner nöje i att skrämma en liten pojke?
Sin egen son.
Fan. Rör dig inte, Ed.
Sjukvårdslådan.
-QuikClot. -Okej.
-Häll i det. -Ja.
Mer, mer.
Ja. Det är bra.
Oj, jävlar.
HELIOSMODUL #1 - SPRÄNGLADDNING LAVAKANAL
Okej, har jag förstått rätt?
Ett team ska fira ner sig i lavakanalen,
gå 700 meter i sina rymddräkter,
borra hål i taket,
fylla hålet med sprängmedel
och springa som fan.
Vilka stackars jävlar ska ni få att göra det?
Behöver du fråga?
Ni måste vara precisa.
Minsta felplacering kommer att krossa modulen.
Och oss också.
Hör på, om ni två inte tror er kunna klara det, gör jag det själv.
Du vet noll om sprängmedel, chefen.
Vi vill inte att du spränger dig i luften.
-Jag hämtar borren. -Japp.
Där har vi dig.
Är det inte kallt här ute?
Jag klarar mig.
Jag kan hämta en jacka om du vill.
Jag behöver ingenting.
Okej.
Jag vet om dig och Danny.
Ursäkta, jag…
Jag vet inte vad du pratar om.
Gör honom tjänsten att vara ärlig.
Särskilt nu.
Okej.
Varför gjorde du det?
Jag var arg.
På min man,
på rymdprogrammet, på mig själv.
Jag ville väl…
Jag ville väl göra nåt som var fel.
Men varför Danny?
För att jag litade på honom.
Nej.
Du utnyttjade honom.
Precis som alla andra gjorde.
Kanske.
Kanske gjorde jag det.
Han försökte jämt leva upp till vad andra tyckte att han skulle vara.
Våra föräldrar.
Mr Baldwin. Ms Poole.
Ända sen han var barn.
Jag hatar det.
Jag hatar det med varje fiber i min varelse.
Jag känner igen känslan.
Ja.
Marsbil 1, modul 2.
Vi är snart vid er position.
Uppfattat, modul 2. Skönt att se er.
Uppfattat, Marsbil 1.
-Bara vi kommer in ska vi… -Jag…
Alexei, vad är det?
Jag mår inte bra.
Vi ska få in dig.
Herregud.
Vad har hänt?
Han hade huvudvärk. Han stapplade uppför rampen.
Men han blev sämre efter tryckökningen.
Sluddrade han?
-Dålig balans? -Lite grann.
Upp med honom på bordet.
Jag håller huvudet.
Vad är det för fel?
Jag misstänker subduralt hematom.
Jag måste borra hål i huvudet för att minska trycket.
-Gode Gud. -Jag behöver blod för transfusion.
-A-positiv. -Jag har A-positiv.
-Bra. Mueller. -Ja?
Kan du göra ett korstest?
Analysatorn kan. Jag fixar det.
Så jag blir blodsförvant till en Baldwin. Fantastiskt.
Okej.
Sprängladdningarna är placerade i lavakanalens tak.
Jag klättrar ner igen.
-Uppfattat. -Var är du?
Jag är här nere.
Vad gör du?
Kollar vår position.
Vi kollade vår position två gånger
innan vi borrade hålet för sprängmedlen.
Ja, och jag kollar igen.
Vi har bara en chans. Vi får inte misslyckas.
Ja. Ser bra ut.
Så…
Koppla in den, kolla detonatorns kontinuitet, så går vi.
Är du redo att springa?
Jag är inte så ung som du.
Jag ger dig försprång, gamling.
Lägg av.
Ed.
Ed, lyssna på mig.
Vi är i en värld av smärta.
Koldioxidnivån stiger.
Jag kan inte samla tankarna.
Du hade rätt.
Vi måste ta på oss rymddräkterna.
Jag ska hjälpa dig.
Nej.
Ed.
Vi måste.
Det spelar ingen roll längre.
Men Kelly, då?
Det spelar roll för henne.
Jag grälade med henne.
Innan…
Innan vi gick upp på åsen.
Mitt sista samtal med henne…
Hon var arg på mig, och jag avfärdade henne.
Va?
Sista gången jag pratade med Shane också.
Jag skrek åt honom.
Sa åt honom att vara en man.
Var en man.
Var en man!
Du, jag borde inte ha sagt det där. Jag var arg.
Dessutom…
…var det fler än du som gjorde Shane orätt.
Minns du alla dumheter som Shane och jag gjorde?
Slå sönder vattenmätare, spränga toastolar, klottra på skolskåp.
Alla trodde att Shane var ledaren.
Jag lät dem tro det.
Det var aldrig hans idé.
Det var alltid min.
Jag lärde honom att snatta också.
Ja, jag drog in honom i allt det där.
Han fick ta smällen när vi åkte fast.
Och han förlät mig varje gång.
Hur många gånger jag än svek honom.
Det var på grund av mig han fick rumsarrest den dagen.
Om han aldrig hade mött mig,
hade Karen kört honom till den där basketmatchen.
Han hade aldrig blivit påkörd.
Han hade gått på Annapolis, och varit här idag istället för mig.
Jag tänkte att om jag… levde det liv jag tog från honom…
…det liv han var menad att leva,
kunde det på nåt sätt återgälda det jag gjorde.
Jag sabbade det.
Precis som jag har sabbat allt i hela mitt liv.
Du…
Nu kommer jag att lämna Avery…
…som mamma och pappa lämnade mig och Jimmy.
-Det är inte värt det, Ed. -Danny.
-Det är det inte.
Danny. Du.
Du. Det är okej.
Det är okej.
Ed.
Ed, det…
Det är en annan sak jag måste berätta för dig.
Nånting…
Hallå?
Nej. Det här är Karen Baldwin.
Tack gode Gud.
Nej, jag berättar för henne. Tack.
Tack.
-De är räddade. -Herregud!
-De är räddade. -Herregud.
-De klarade sig. -De klarade sig.
De klarade sig.
De klarade sig. Danny är vid liv.
De klarade sig.
Hej.
-Hej. -Hej.
Mår du tjyvens?
Bra.
Det betyder att du lever.
Överraskande, med tanke på vad Dimitri drog ut ur dig.
Är Kelly oskadd?
Och Danny?
Ja.
Men…
Ed, Alexei Poletov överlevde inte.
Inte Isabel Castillo heller.
Eller Nick Corrado.
Du…
Kelly.
Raring.
Raring. Jag är så ledsen.
Jag är så ledsen.
Raring. Jag är så ledsen.
Raring, jag är så ledsen.
Jag är så ledsen.
Dima.
Du gjorde allt du kunde.
Hur gör vi med Baldwin-flickan?
Förr eller senare får hon veta att hon är med barn.
Vi måste berätta för Moskva först.
Och för hennes befälhavare.
Det äventyrar hela besättningen.
Det förstår du väl?
Ja?
Ja.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson