Naslednji gost je fenomen prostega soliranja, Alex Honnold.
Nečesa ne razumem.
Ena napaka, malo vam spodrsne in omahnete v smrt.
Ja. Očitno dobro razumete. –Ja.
Vsakdo bi lahko katerikoli dan umrl.
Pri plezanju se tega veliko bolj zavedaš.
Je občutek drugačen, če si tam zgoraj brez vrvi?
Seveda so takrat posledice hujše in si bolj osredotočen. Drugače je.
Ne gre za to, da se ženem, dokler se ne zgodi kaj strašnega.
Tega ne vidim tako.
Mogoče je zato nevarno.
Preblizu sem in ne vidim, da drvim v prepad.
Razlikujem med tveganjem in posledicami. Ko se vzpenjam,
razmišljam, da je tveganje kar nizko, čeprav so posledice hude.
Zato je prosto soliranje privlačno. Nekaj nevarnega narediš varno.
Je vaše plezanje dobro ali slabo vplivalo na ljubezensko življenje?
Ljubezensko življenje? V glavnem je bil vpliv slab.
Preveč potujem in živim v avtu.
Spregovorimo o vaših plezalskih podvigih.
Zgodovinski vzpon na Moonlight Buttress.
Ko mi je to uspelo, se je vsem zdelo ekstremno,
zame pa je bilo preprosto in varno.
Niste se ustavili. Naslednji izziv je bilo plezanje na Half Dome.
To je bil velik korak, saj je bil dvakrat višji od ostalih preprek.
Prosto soliranje je tako nevarno, da se ga ne loti niti 1 % plezalcev.
Alex je opravil že več kot tisoč vzponov, a ta je bil najtežji.
Na določenih predelih sta me zagrabila strah in panika.
Priti moraš k sebi.
Kaj je vaš naslednji podvig? –Leta razmišljam o El Capu.
Vsakič se mi zdi zelo strašljiv.
Nisem imel želje. Ali pač, pa se mi je zdel preveč strašen.
Odhajam v najlepšo dolino na svetu.
V Yosemite sem hodil kot otrok, oče je imel v avtu hladilnik,
jedli smo piškote in pili mleko ter opazovali najbolj epski razgled.
Takoj, ko ga vidiš, se ti zdi res vznemirljiv.
Ni bolj veličastne stene.
DrSi predstavlja FREE SOLO
NARODNI PARK YOSEMITE, KALIFORNIJA
POMLAD 2016
Zelo rad sem v kombiju.
Udobno mi je, ker sem v njem že devet let.
Moj prvi kombi je bil naš družinski.
Pri 19. mi je umrl oče. Pustil sem šolo, dobil zavarovalnino.
Imel sem ravno dovolj.
Pred šestimi leti sem živel na parkirišču, jedel za 88 centov.
Krasno je živeti v kombiju, a sčasoma se prileže kopalnica.
In prha.
Baje imaš zdaj punco. –Nagibam se k njej.
Nagibaš se? –Podpira me v tem, da ostanem zvest sebi.
Bomo videli. Gotovo bom imel veliko punc,
saj to pride s takšnimi velikimi dosežki,
a plezanje bo vedno pomembnejše od ženske. Vsaj za zdaj.
Kolikokrat si se vzpel na El Cap? –Okoli 40-krat.
Si šel free solo? –Tega ni naredil še nihče.
Zakaj ne? –Poglej ga in pomisli, strašljiv je.
O njem razmišljam od leta 2009. Vsako leto se odločim za vzpon,
a ko pridem gor, se mi zdi nemogoče.
A ne bom imel miru, če se vsaj ne potrudim.
Če vložim trud in še vedno ne bom za, to ni zame.
Prepustil ga bom naslednikom ali osebi, ki nima za kaj živeti.
Ko sem pred leti razmišljal o steni, sem povsod imel vprašaje.
Nisem bil prepričan o več predelih, določeni plošči. Zdelo se je noro.
Če so moje sanje, da splezam nanj, bom rabil dober načrt.
Mentalno sliko težkih predelov in kako jih premagati.
Najboljša smer za to je Freerider.
SMER FREERIDER 975 METROV
Živjo. –Kako je?
Hej.
Najbolje, da ga pripnem na jermen. Boš vodil ti ali jaz?
Narediva kot zadnjič. Ti vodi na Freeblast.
Skušal bom iti čim dlje. –Ja.
Prišel je Tommy in šla bosta po smeri Freerider.
Skušal bom posneti ta raztežaj in prečenje, potem pa grem po vrvi.
Imamo dovolj vrvi, da naredimo to? –Ja.
S Tommyjem grem na El Cap, da spoznam in si vizualiziram pot.
Da vidim, kaj je strašno.
Mojbog.
Glej te pritrjene vrvi.
Tommy je od nekdaj moj junak.
Nisem imel njegovih posterjev, a bilo je isto. Zame je bil car.
Dokazal je, kaj je mogoče pri El Capu.
On je v celoti preučil steno.
Večine njegovih smeri še niso ponovili, ker so pretežke.
Vrhunec je bila stena Dawn, njegov večletni projekt.
Verjetno je najtežja na svetu.
Z El Capom sem obseden že leta.
El Capitan je nepojmljivo ogromen.
975 metrov čistega granita.
Ne zdi se mogoče, da bi plezal nanj.
Razumem, zakaj je obseden. Gora je obsedala že več generacij.
Nanjo se je leta 1958 prvi povzpel Warren Harding.
Trajalo je 46 dni, razporejenih čez 16 mesecev, saj ni šlo v celem.
V granit so pritrdili vijake in se vlekli navzgor.
Od takrat je bil v središču plezanja na skalne stene.
Na El Cap plezam že 20 let, a nikoli brez vrvi.
Tu ni prostora za napake.
Zamišljajte si športni dosežek, kot je zlata olimpijska medalja.
Če je ne dobiš, umreš.
Tako je pri prostem soliranju na El Cap. Biti mora popolno.
Danes si predvajam več scenarijev. Razmišljam o gibih,
pa o položaju telesa.
In kako bi bilo v tem položaju brez vrvi.
Na vrvi lahko narediš veliko. Mojbog.
Če jo odvzameš, pa stežka zaupaš tisti vdolbinici.
Mojbog. Bolijo me stopala in roke, a sem naspidiran.
Počutim se usrano. Izčrpava naju.
Če o nečem razmišljaš leta, je to zelo dolgo,
ne da bi se s kom pogovoril. Zlasti z nekom, kot je Tommy.
Ko sem plezal po Endurance Cornerju in čez prečenje,
se mi je zdelo hudo strašno. Ta del je zelo izpostavljen.
Tam imaš vsaj oprimke. –Ja.
Na ploščah je več potez, kjer je življenje odvisno od ene vdolbine.
Prosto soliranje je čudna osebna aktivnost. O tem ne govoriš.
Jaz nisem nikoli povedal drugim, saj nisem želel pritiska.
O El Capu me vedno sprašujejo. Bi se lotili tega?
Nikoli nisem dal jasnega odgovora,
a v mislih sem bil za.
Včasih sem bil zelo izbirčen.
Okoli 20 leta.
Med 20. in 24. letom sem se prisilil jesti zelenjavo.
Sistematično sem se spoznaval z njo.
Izšlo se je. Zdaj jem vse.
Meso sem opustil pred nekaj leti. V glavnem zaradi okolja.
Ko sem nehal, sem se posvetil tudi etiki.
Pa poglejmo.
Večini se bo zdelo grozno. Jem čili iz konzerve in jajca.
Kot otrok nisem maral čudne hrane ali žuželk. Bil sem boječka.
Bil sem kar sramežljiv. Bolj mračna duša.
Mogoče melanholična.
Rad sem imel lego kocke in videoigre,
ko sem začel plezati, pa sem visel v telovadnici.
Nisem imel veliko hobijev. Vsekakor nisem bil kul.
Odraščal sem v Sacramentu in hodil v mednarodni oddelek srednje šole.
Vsi otroci smo bili bistri
in lahko si bil piflarski samotar, saj je bil program tak.
Potem sem začel plezati zunaj, hodil na izlete in taborit,
a se bal govoriti s tujci, zato sem bil veliko sam.
Plezal sem sam, ker nisem nikogar poznal.
Slastno je. Presegel sem samega sebe.
Ključen je pikanten čili.
Kot otrok sem rad plezal na drevesa in zgradbe.
V tej šoli sem plezal tudi po strehah.
Zastrašujoče je tako nastopati. V srednji me je bila groza.
A to predelaš in ti postane bolj udobno. Ne vem.
Vprašanje. –Ja?
Kako je biti slaven, ker ste hobi spremenili v kariero?
Ni boljšega, kot ko se lahko preživljaš s tem, kar rad delaš.
Lepo je, da sem plačan za to. –Koliko denarja imate?
V denarnici imam 40 $. Imam zadovoljivo količino.
Kot srednje uspešen zobozdravnik.
G. K? –Nam poveš kaj o svoji fundaciji?
Pred štirimi leti sem ustanovil neprofitno fundacijo.
Poglejmo si posnetek, da bo bolj jasno.
Zaradi plezanja lahko potujem, kar mi je odprlo oči za svet.
Imamo milijardo ljudi brez dostopa do elektrike.
Ustanovil sem fundacijo, da bi ustvaril ravnotežje.
Tretjino svojega prihodka letno podarjam okoljskim organizacijam.
Gre za sončno energijo in podobno. Kar pomaga revnim in hkrati Zemlji.
Pridi ven. –Živjo.
Sanni sem spoznal na turneji v Seattlu, od takrat se druživa.
To je prvi zmenek v L. A.-ju. Plezala sva na preprostem raztežaju.
Peljal sem jo na visoko turo, da bi jo osupnil.
Je plezalka?
Malo plezalke je.
Šele začela je, a ne bi ji rekel plezalka.
Vidiš tisti relief v obliki srca? –Ja.
Levo od njega je Freerider.
To je cela dolina. Peljala sva se po avtocesti, okoli pa je dolina.
Vmes so glavne stene. –Prav.
Lahko bi jo prebrala. –Ne.
Alex je lani decembra imel govor v Seattlu.
Nisem ga poznala, a sem prišla.
Povsod nosiš isto srajco. –Vem. –Alex.
Nihče mi ne pomaga pri obleki.
Ko mi je podpisal knjigo, sem mu dala telefonsko.
SANNI MCCANDLESS
Šlo je za šalo s prijateljico, a se je razvilo.
Zdel se mi je zelo srčkan in brutalno odkrit, kar me privlači.
Glej, kako nevarno sloni.
Zelo smešen je. Čuden tip in to mi je zanimivo.
Bova pozirala ob drevesu? –Saj se ne maje.
Se, kaj govoriš?
Samo zate.
Čakam.
Prav.
Ko bodo začeli gristi komarji, samo začni plezati, a drži vrv.
Počakala bom. –Prav. Kakor ti ustreza.
Super je, da skrbi za kombi. Je srčkana in majhna, poživi ga.
Ne vzame veliko prostora. Z njo je življenje boljše.
Alex, me držiš?
To me dela živčno.
Spuščala sem Alexa in ga opazovala na zadnjem predelu.
Vrv mi je ušla iz rok in skozi varovalo in padel je na tla.
Jaz sem bila kriva, saj nisem pazila konca vrvi.
Kaj sem naredila?
Rentgen ni veliko pokazal, a bila sta kompresijska zloma.
Po tem sem jo želel pustiti.
Bilo je slabo za plezanje.
A vprašala me je, ali mi bo to izboljšalo življenje. Najbrž ne.
To bo malo neudobno.
Rekla sem, da lahko to prebrodiva in da lahko ima oboje.
Lahko ima punco in hkrati pleza.
Izdih.
Kompresijski zlom ni preveč resen.
Še sem lahko plezal, a pazil na bolečino.
Malo me je pretreslo.
Poznam ljudi, ki so preživeli hude padce.
Z njimi je bilo vse v redu. Ne vem, če bi bilo z mano isto.
Predstavljajte si, da padete 15 metrov.
Telo bi ob trku eksplodiralo.
POLETJE 2016
TAGHIA, MAROKO
Tu sem bil prvič leta 2012, tik pred odhodom v Yosemite.
Kaj praviš? –Preko polovice si in vrv se dobro drži.
Lepa skala.
Plezanje v Maroku je dober trening za El Cap.
Tako se bo okrepil, postal uren in fit.
Lahkotno plezanje z Alexom te prav zasvoji.
Ima odnos do tveganja, ob katerem se počutiš nepremagljiv.
To je čustveno privlačno, a po moje ni najpametnejše.
Plezanje z njim je kot greh.
Kot kajenje ob pivu. Tega nočem delati,
a si včasih dovolim, ker prija.
To, kolega.
Mi prebereš dnevniški zapis?
Težavnost 7C+, en padec, dvakrat šibkost rok, rabim več moči.
Zapišeš kdaj, da si videl največji brin v življenju?
Ne v ta dnevnik. –Pogrešam psa.
In mamo. Nič od tega? –Ne.
Jim vama bo sledil pol poti navzdol, Claire pa vaju bo pobrala.
Prav. –Snemali bomo na steni.
Ko prideva mimo, zaključite in greste na vrh? –Ja.
Z Jimom sodelujeva že 10 let. Preplezala sva ves svet.
Tudi mi bomo imeli trojno povezavo.
Ko pridemo na Yosemite, bomo že čisto fuč.
Jimmyjevi fantje so profesionalci. Najboljša ekipa za to.
Zdi se mi kar super. Plezam lahko s prijatelji.
Nekoga moramo postaviti sem. Od tod se vidi cela smer.
Pa bom 100-metrsko dal sem, 121-metrsko pa tja.
Alexa poznam od Yosemiteja, leta 2008 ali 2009.
Večkrat sem ga že posnel pri prostem soliranju.
Nekaj zim sva preživela tudi v Južni Ameriki.
Nabralo se je veliko let.
Bojim se, ker nočem, da se mu kaj zgodi.
Zato sem to skoraj zavrnil. Tudi Jimmy je razmišljal,
če želi biti del tega.
Vedno sem s težavo snemal take filme, ker je tako nevarno.
Težko si je ne predstavljati Alexa, ki pleza na nevarno steno,
ti pa snemaš film, ki nanj daje dodaten pritisk,
kako skozi kader omahne v smrt.
To moramo predelati in razumeti,
da bomo lahko s tem živeli tudi v najhujšem primeru.
Ljudje, ki vedo malo o plezanju, mislijo, da je popolnoma varno.
Ljudi, ki vedo, kaj dela, pa je na smrt strah.
Oče mi je prepovedoval iti v ledene stene in prosto solirati.
To se sprašujem. –Pri mojih letih je v gorah izgubil 30 prijateljev.
Zdaj sem jih tudi sam izgubil že 40. –Toliko?
Nedavno sem jih preštel. Pač ljudje iz naše skupnosti.
Kot Kyle Dempster in Scott.
Nihče zelo bližnji pa mi še ni umrl.
Ne vem.
Vsak, ki mu je bilo glavno prosto soliranje, je zdaj mrtev.
John Bachar je bil pionir plezanja free solo.
Pretekli teden je pri 52. omahnil v smrt.
Žal poročamo o smrti plezalca Seana Learyja.
Pred dnevi so ga mrtvega našli v Utahu.
Derek Hersey je plezal v dolini Yosemite. Truplo so našli v soboto.
Kot običajno je plezal sam, brez vrvi.
Večina, ki se podaja v skrajnosti, ima miselnost, naj bo, kar bo.
DEAN POTTER 1972–2015
Vsi vzponi so ga izučili.
Nanj nimajo takšnega vpliva, kot ga imajo na druge.
Ne vem, kako je z vidika znanosti, a verjetno gre za izkušnje, ne gene.
Veliko se špekulira o tem, kako se soočam s strahom.
Pravijo, da iščem vznemirjenje. Da je z mano nekaj narobe.
Ko so mi pisali glede slikanja, se mi je zdelo dobra ideja,
da vidim, kaj se dogaja. Skenirajo ti možgane, če je vse na mestu.
Začeli bomo. Vsakič, ko vidite novo sliko, pritisnite gumb.
Prav.
Mogoče bodo ugotovili, da sem nekakšna pošast.
Več bivših mi je reklo, da imam duševne motnje.
Da nisem zdrav.
Čustveno stabilen? Se strinjam.
Iznajdljiv, razmišljujoč? Se ne strinjam.
Krivi druge? Se delno strinjam.
Plezanje na strmo goro je zame preveč strašno?
S težavo se zadržujem? Sem depresiven?
So moji možgani v redu? –So. Kar zanimivo je.
Dve pikici proti vrhu zaslona prikazujeta amigdalo.
Zanimivo je, da se ti amigdala ne aktivira.
Očitno se v moji glavi ne dogaja veliko.
Mislite, da mi amigdala ne deluje? –Deluje,
a rabi višjo raven stimulacije.
Stvari, ki stimulirajo večino, tebi niso dovolj.
Mogoče je amigdala utrujena, ker sem jo preveč izčrpaval.
JESEN 2016
EL CAPITAN NARODNI PARK YOSEMITE
6. RAZTEŽAJ PLOŠČA FREEBLAST
Počutim se kar v formi, a ključna je psihična komponenta.
Veliki izzivi ti obvladujejo um.
Ne obvladuješ strahu, samo stopiš izven tega.
O, ne. Oprosti, Alex.
Ljudje govorijo o potlačitvi strahu, a jaz gledam drugače.
S ponavljanjem gibov si širim cono udobja.
Strah predelujem, dokler ni več strašno.
Ne, ne.
Kako drsi.
Freeblast me straši že leta.
Stojiš na ozkih robovih.
Skala je po teksturi zelo enotna.
Če ti zdrsne, te roke ne zadržijo.
Samo dve točki stika ti preprečujeta padec.
Ko stopiš gor, ostane samo ena.
Danes je delovala veliko bolje, a bomo videli.
Padel sem devet metrov.
Bila sva zgoraj, privezana, Sanni me je pritrjevala in padel sem.
Sploh ne vem, kako sem padel.
Pokažite, koliko jo lahko premikate. –Nekaj takega.
Videti je kot preprost zvin. –Prav.
Govorimo o zvinu, a gre za natrgane ligamente.
Kaj to pomeni za hojo v gore? Ga imobiliziram in grem?
Preživeti morate prve dni. Potem ga lahko utrjujete.
Bo aktivnost poslabšala stanje? –Lahko ga prehitro preobremenite.
Tega ni treba držati.
Lahko me skrbi, a če tega ne bo počel, bo obžaloval.
Če bi se poročila in imela otroke,
bi prej spregovorila, katero tveganje je sprejemljivo.
Moral bi se obuti.
Trma. –Trma.
Mislila sem, da že hodiš in si v redu. –Saj sem.
Zdravniki so rekli, da se moraš potruditi. –Bi lubenico?
Še dobro, da imaš osebnega sužnja.
Ja, navdušen sem.
Mi boš v vsakem primeru očital, da sem jo narezala narobe?
Samo lubenico hočem.
Želel sem kriviti Sanni, saj se že sedem let nisem poškodoval,
potem pa se družim z neplezalko in sem stalno poškodovan.
Kot bi podrla drevo.
Aktivno okrevanje ne pomeni, da lahko greš kamorkoli.
Srečna bi bila, če ne bi plezal.
Vedno sem cenila, da mi ni nikoli vnaprej povedal za vzpon.
Lahko bi zadevo prepovedala in ga odtujila.
Odtujil bi se, ker mu to pomeni vse.
Pri prostem soliranju se počuti najbolj živega, počuti se največ.
Največ občuti. Kako bi lahko nekomu to vzel? Ne morem.
TRI TEDNE PO POŠKODBI
Stojim lahko na eni nogi, ko si oblačim opremo.
Drobna zmaga.
Od poškodbe si nisem nadel čevlja. Gleženj je otečen in boleč.
Žal je plezanje po razpokah odvisno od gležnja.
Freerider pomeni 914 metrov razpok.
Prijatelji so si resneje zvili gležnje in rabili vsaj pol leta.
Če mi ne uspe v enem mesecu, bom moral počakati na drugo leto.
Pred par leti mi je govoril, da ni še nikoli nepričakovano padel.
Zdaj je v enem mesecu dvakrat. Ko to slišiš, se malo zamisliš.
Noč, preden je poklical, sem sanjal, da je prišel k nam
in začel jokati. Čudno, ker nikoli ne joče.
Povedal je, da je padel, in začel kazati poškodbe.
Zavihal je rokav in iz pomendrane roke mu je padla kost.
Bile so zelo žive in strašne sanje.
Drug dan pa je res poklical.
Živjo. Živjo, Ingrid.
Zdravo, kako ste? –Dobro. –Kaj dogaja?
Hej, Fitz. Boš izrezljal bučo? Lepo.
Alex je rekel, da s tem ne bo imel nič in da sovraži praznike.
Zabavam se, ko mi prija, ne ko mi drugi rečejo.
Še malo bo treba.
Kremži se. Ga dobro držiš? –Če mi iztakneš oko, te izpustim.
Hec.
Bolj ga moraš dvigniti.
Zelo se moraš bati. –Nervozen sem.
Ko sem odraščal, se v družni nismo objemali.
Objemanja sem se naučil pri 23.
Vsi so to delali, zato sem se odločil, da bom vadil.
Zdaj obvladam.
Si videla vrezan kombi? –Sem, krasno. Pa mačka? –Moja je.
Sama sem jo.
Zdaj je dobra, prej je bila zanič.
Če vzamemo ljubezen in njeno izpovedovanje,
v moji družini ni nihče uporabljal te besede.
Mama je z mano in sestro govorila francosko.
Rekla je je t'aime, oče pa ni o ničemer govoril.
S Charliejem se ni nihče povezal. Danes bi rekli, da je bil avtist.
Imel je obsesijo, manijo in oboževal je potovanja.
Za to je živel kot Alex za plezanje.
Ko ni potoval, ni bilo dobro.
Ko je Alex kaj naredil, smo ga oštevali s poniževalnimi besedami.
Če se to dogaja pri taki starosti, ti to ostane.
Tega se ne spomnim.
Mislim, da oče ni nikogar poniževal. Zame je bil kot medvedek.
Bil je kar čemeren.
Ko sta se ločila, sta bila veliko srečnejša. A drugo leto je umrl.
Škoda, da ne ve, kako se je izšlo.
Ogromno je vlagal v moje plezanje.
Kdo ve. Mogoče naju je po mamino zadrževal,
naju ni gnal k izpolnitvi vseh potencialov.
Mamin najljubši rek je, da skoraj ni še nikoli ujel zajca.
Da ni nič dovolj dobro. Karkoli sem naredil, ni bilo dovolj.
Neskončno brezno samoprezira.
To me gotovo delno žene plezat.
Tu smo.
Še zdaj ne razumem, kako točno si padel. Sam ne veš?
Ne vem, zakaj. A kožo sem imel trdo in suho. Deževalo je.
Čudno, da ne pove.
Nenadoma je padal. Presenetljivo, ker je vedno zelo pozoren.
Mogoče pa ni.
Pravi, da ima pri vzponih oklep. Po moje je prijatelj ali sorodnik.
To rabiš.
Ko se je to zgodilo, me je prebudilo bolj kot običajno.
Mislil sem, da obvlada, da je zver in bo zdržal,
a malo me vseeno skrbi.
Tudi sam nočem umreti, a ko dobro opraviš izziv, čutiš zadovoljstvo.
To je še močnejše, ko zreš smrti v oči. Ni prostora za napake.
Če iščeš popolnost, je free solo najbližje temu.
Popolnost ti daje dober občutek. Za hip.
Prijatelji pravijo, da bi bilo grozno, a če se ubijem,
bodo rekli, da je škoda, a življenje bo teklo naprej.
Isto težavo sem imel s puncami. Pravijo, da jim je mar. Ni res.
Če umrem, boš pač našla drugega, nič takega.
Ne vem.
Mogoče sem predrzen.
Noga je bolje, a še oteka.
Vrv!
Kar fin spust.
Navzdol po steni gremo.
Imamo se lepo.
Če pogledamo El Cap, me najbolj skrbi šest raztežajev.
Takoj na začetku je nevaren teren.
Potem Freeblast in 6. raztežaj, kjer sem padel. Kakšna sramota.
Sledi spust do Hollow Flake.
Pa Monster Offwidth, kjer je plezanje zelo fizično naporno.
19. RAZTEŽAJ MONSTER OFFWIDTH
Ko si na tem predelu, nek del telesa vedno trpi.
To je kot najslabši pilates na svetu.
Hkrati te nekdo biča in ti z brusnim papirjem drgne kožo.
Položaj moraš držati, dokler ne bruhaš. Če odnehaš, umreš.
Enduro Corner bi bil najtežji del od vseh mojih velikih podvigov.
Stopal nimaš na oprimkih.
Noge ostanejo pri steni zaradi pritiska rok.
Bolj povlečeš, bolj se noge oprimejo.
Tu roke najbolj trpijo.
Do tja si preplezal že 762 metrov, torej si kar izčrpan.
Najbolj pa me skrbi križ, najtežji del.
Da ga prečkaš, moraš ubrati Boulder Problem ali Teflon Corner.
Več sto metrov nad tlemi. Z obeh sem z vrvjo večkrat padel.
23. RAZTEŽAJ TEFLON CORNER
Teflon Corner je 90-stopinjski kot iz stekla, kjer hudo drsi.
Navdaja me z grozo.
Pritiskam na obe steni, z rokami in nogami na gladki steni,
in delam drobne premike, da ohranim ravnotežje
in enakomerno pritiskam.
Predstavljam si 762 metrov pod sabo, na to je noro pomisliti.
Druga možnost je Boulder Problem.
A na njem je zahteven trimetrski predel.
Gre za precizno zaporedje. Desno roko imaš v vdolbinici,
z levo pa se držiš stranskega roba. Potem daš desno nogo v luknjo.
Desna roka gre na navzdol obrnjeno vdolbino, leva noga gre na ploskev.
Potem se z levo nogo odrineš do luknje za palec,
ki je najhujša. Držiš se s polovico palca.
Potem prsta obrneš čez palec, zamenjaš nogi,
levo nogo iztegneš do slabega črnega oprimka.
Zamenjaš palca.
Potem se stegneš do oprimka v obliki štruce, ki je rahlo zrnat.
Od tam narediš brco ali se dvojno zavihtiš na nasprotno steno.
Bolj smiselno se je zavihteti,
saj skačeš do roba, ki ga lahko ujameš.
A skakanje brez vrvi se sliši nezaslišano. Če zgrešiš, je konec.
Pri brci pa se ti zdi, da padaš v drugo steno.
Ni bilo … Oprijem se mi je zdel kar močan.
Ko si dal nogo na mesto, ni bilo tako hudo. –Ni tako noro.
Si vzel protibolečinske tablete? –Ja, tudi zdaj jih bom.
Za gleženj? –Ja.
Nisem navdušena, ko gre plezat,
ker je velik del mojega življenja.
Govorim mu, da ga ljubim,
on pa mi pokaže, da me ljubi.
Govorim mu tudi, da rabim ljubeče besede.
Delava na tem.
Pri izražanju čustev ima Alex pred sabo še dolgo pot.
Včasih ti bom izpovedala čustva,
ti pa moraš reči, da je smiselno, da tako čutim.
Ostro mi je rekel, da razume, zakaj mi je tako.
Nisem bila prepričana, a lepo, da se trudi.
Alex, super ekipa sva. –Ne razturava najbolj. –Super sva.
Vesel sem zanju, da jima zveza deluje.
Njun odnos občudujem.
A pri prostem soliranju rabiš mentalni oklep.
Romantično razmerje temu oklepu škoduje.
Moraš se osredotočiti, tesen odnos pa odstrani ta oklep.
Oboje ne gre.
FREESTONE SLAPOVI YOSEMITE
Vedno je nekaj, kar ti daje samozavest za plezanje.
Včasih to pride iz odlične telesne pripravljenosti.
Včasih jo dobiš preko priprav in vaje.
Vedno je nekaj.
Nekaj je na tem, da sam osvojiš te raztežaje.
Rahlo je stresno. –Tega si ne moreš zamišljati.
Čeprav Alexu zaupam, ker je zelo metodičen,
bo sčasoma šel predaleč.
A včasih moraš iti do ekstrema, ker je pač tako kul. Tak je El Cap.
Povsod se dogajajo drobni premiki naprej,
vsake toliko pa nastopi ikonični preskok.
Če mu uspe, bo to vesoljni preskok.
Težko si tam gori koga predstavljamo brez vrvi.
Ostale velike stene razumem.
Kolikokrat si šel po obeh smereh?
Po Astromanu nekje štirikrat, po Rostrumu pa skoraj 60-krat.
Sam si šel skoraj 60-krat? –Bil je del krožne poti,
vsakič sem šel vsaj dvakrat. Kot prilepljen sem bil.
Ne iz strahu. –Ker gre tako na mejo. To obožujem.
S stopali sem res dober. –Ja, totalno.
A to ni za nikogar. –Samo zate.
Vsi so me želeli posneti, a me ni niti malo zanimalo.
Ključno je bilo, da to delam iz pravih razlogov.
Jaz mislim, da to še vedno delam, ker me navdušuje,
a opazovalec vidi filmsko ekipo in pravi, da razlogi niso pravi.
Najhuje pri filmski ekipi je,
če ti to spremeni miselnost.
Mislim, da je skoraj pripravljen. Samo malo hoče še povaditi.
Mi pa določamo položaje kamer.
Prostor za snemanje je zelo občutljiv.
Radi bi ga dobro posneli, a mu ne smemo biti na poti
ali uničiti izkušnje.
Najhujši scenarij je, da bi ga s kakšno potezo ubili.
Bo kriv dron, katera od vrvi ali po nesreči odkrušena skala?
Nočem razmišljati o padcu, a če bom sam, bo v redu.
Nočem pa pasti pred prijatelji, to je zjebano.
Kdaj ti bo ob nas še udobno?
Morate me videti. –Na prečenju?
Potem bo še ena kamera nad Boulderjem.
Zmoti te. –Ne samo to. Tega noče nihče videti.
Ne vem.
Ja …
Bolje je ne. Včasih je tako.
Prav. –Grem v dolino, da pripravim načrte? –Ja.
Luna je zašla ob 4:50. Sonce je obsijalo vrh ob 7:30,
ob 8:05 je že bilo pri križu. –8:05?
Na križu ne sme biti sonca, do Boulderja pa rabiš nekaj ur.
Ker je jesen, moraš začeti v temi.
Začel bi ob 4h.
Postajam vznemirjen.
Trenutek, ko se prepustiš, je pomirjujoč, saj delaš svoje.
Ni več nervoze. Ni strahu. Samo greš.
Danes sem si nadel tesne čevlje. Zelo razburljivo.
Kot ko samuraj vzame najljubši meč. Mojbog.
Čas je za fino rezilo. Komaj čakam.
Rad se vživim. Vidim se kot jedi ali samuraj.
Jemljem tablete in si ga hladim, dobro se drži.
Kaj pravi Sanni, ko govorita o tem?
Ne govorim veliko z njo. Sprašuje me,
jaz pa pravim, da bomo videli.
Bolje je, če manj ljudi ve.
Sanjala sem, da si šepal, povsem enako padel
in se isto poškodoval. –Lepo od tebe.
Bilo je tragično. Zbudila sem se, upajoč, da ni res.
Res prijazno.
Bodo prinesli nahrbtnik za vaju s Petrom?
Ne, meni ga bodo jutri.
Za goro? –Za vzpon, ja.
Bosta šla po celi poti? –Petra nekaj dni ne bo.
S kom boš plezal jutri? –Bomo videli. –Prav.
Prav.
Misliš jutri iti sam, zato mi nočeš povedati?
Nočem ti zamolčati, ja. –Hudo, Alex. –Hudo.
Kako se počutiš? –Saj veš.
Vznemirljivo. –Tako zelo, da boš naprej brala.
Saj ne berem.
Kdaj si se odločil, da greš jutri?
Mislim, da včeraj.
Prebavljam novico.
Rada bi imela ta celostni odnos, da bomo vsi umrli,
zato je treba izkoristiti čas, smrt pa ni nič takega.
Rada pa bi, da mi delno ustrežeš
in me pri plezanju upoštevaš.
Je to vprašanje? –Še pride.
Bi to upoštevanje kaj spremenilo? Bi se drugače odločal?
Če bi imel obvezo, da moram živeti čim dlje,
potem bi moral nehati. –Vidiš mojo prošnjo kot obvezo?
Ne, ne.
Cenim tvojo skrb in jo spoštujem, a ne čutim obveze.
Da bi živel čim dlje? –Ne.
Ne vem.
Praviš mi, naj pazim nase. Bolj ne morem, to je največ.
Lahko bi se čemu odpovedal, a bi bil zagrenjen,
ker sem potlačil stvari, ki jih imam najraje. Razumeš.
Koliko je ura? –3:30. 35.
Zbudil sem se minuto pred alarmom.
Prej ali pozneje? –Minuto prej.
Vedno gre za odličnost in popolnost.
Vzgojili so me, da se moraš izkazati.
Kar noro je, saj delaš nekaj prvič v zgodovini.
Upam, da me težnost ne bo marala.
Adijo, se vidiva na dnu. –Se vidimo.
6. RAZTEŽAJ PLOŠČA FREEBLAST
Ušivo je, nočem biti tu.
Dovolj mi je.
Kaj je bilo? –Goljufal sem, lahko kar javiš.
Boš govoril z njim?
Ne vem, kaj reči. Sram me je. Živjo, Alex tu.
Odnehal bom.
Lahko ponoviš?
Na smeri Heart je odnehal. –Tako je.
Skrb vzbujajoče.
Le kaj je bilo?
Ne morem poskusiti, ko vsi gledajo. Preveč je strašno.
Ne morem zares poskusiti.
Mojbog. –Dobro jutro.
Kaj je? –Odnehal sem. –Res?
Zunaj je mrzlo. –Pa res.
Kaj se dogaja? –Ne veliko.
Kako je? –Šel sem na Freeblast in si premislil.
Dobro zate. –Malo je čudno, veš. –Ja.
Preveč ljudi je bilo zraven in to. –Ja.
Preplezal sem prvo polovico prve plošče,
potem sem si premislil. Noge so me dajale. –Prav si se odločil.
Ne vem, samo … Zdaj se bo vleklo še dlje.
Tega ti sploh ni treba. –Moram zaključiti.
Ja. Vse skupaj.
Ves cirkus okoli tega.
Ne morem si zamišljati. Je postal živčen? –Je to mogoče?
Veliko stvari ne razumem.
Nekako v uteho je, da ima ta čudak celo živce.
Prvič sem se lotil resne zadeve in odnehal.
Prvič pa me je tudi gledala množica.
Če bi bil sam, bi verjetno vztrajal.
Mogoče sem zanič.
A vsaj poskusil sem.
TRI MESECE POZNEJE
Hvala za sprejem.
Tu je vedno nek vonj, je barva? –Ja, sveža barva.
Jedilnica s knjižnimi policami.
Kaj podpisujem? Kupec potrjuje pregled doma.
Dnevno lahko vprašam eno stvar o pohištvu.
Vedno sem nameraval kupiti hišo, a sam nisem imel energije.
Sanni bo navdušena in okoli Vegasa je veliko gora.
Pregradni kavč in naslanjač ali pa dvosed in dva naslanjača.
Tu bi lahko bil šank.
Spal bi kar na preprogi.
Alex je bil kreten in mi ni pomagal meriti.
Stal je ob strani in govoril, da sem neumna, a ni pomagal
ali drugače bil prijazen.
Zdaj se je vse sfižilo. –Ja.
Zakonska sreča ne obstaja. –Kako si jezna, a se predajaš.
Ne. –Ja, pa se. –Ne, jezna sem.
Predajaš se. –Ne. –Nisi jezna. Predajaš se. –Ne.
Odločno te sovražim.
O, fant.
Prevelik in širok je.
Res je globok.
Iščiva manjše.
Ta za 400 $ bo pravi.
Ta bi bil popoln.
Zelo je primeren.
Imava hladilnik. –Velik uspeh.
Od Yosemiteja sva imela krizo.
Alex težko izrazi, kako se počuti.
Ve, da sem jezna, a si ne vzame časa, da izve, zakaj.
Potrpežljiva sem, a se spoštujem.
Ko postanem jezna, v trenutku pobegne.
Kako skuhaš kavo? Rabiš filter.
Moj odnos z njo je najbolj zdrav in stabilen do zdaj.
Edina stvar v kredenci.
Več je komunikacije. Še ona je opazila, da sem se razcvetel.
To ni preveč obetavno. Daš sem kavo in natočiš vodo?
Živjo. Mojbog.
Je tako imeti dom? Vsak dan ti naredijo zajtrk s kavo?
Ne vem, kam se da kava. –Zelo je zapleteno.
A ona stvari vidi drugače. Zanjo je smisel življenja sreča.
Biti z ljudmi, ki te izpolnjujejo, se zabavati. Pri meni gre za uspeh.
Vsak je lahko srečen v udobju. A to ne prinese nič dobrega.
Če ti je udobno, ne dosežeš ničesar velikega.
Osebi nočeš preprečevati, da doseže cilj.
Težko dojamem, zakaj si želi to.
A to so njegove sanje in želja je še vedno močna.
Gre za to, da si bojevnik. Smoter ni tako pomemben.
To je tvoja pot in sledil ji boš z odličnostjo.
Soočiš se s strahom, ker cilj to zahteva.
To je duh bojevnika.
Miselnost pri prostem soliranju je podobna bojevniški.
Nečemu se 100 % posvetiš, ker je od tega odvisno življenje.
POMLAD 2017
6. RAZTEŽAJ PLOŠČA FREEBLAST
Jeseni sem obupal pri stopanju na ta rob.
Zaupati sem moral desni nogi.
Nisem želel, da je od tega odvisno moje življenje.
Mogoče najdem drugo pot.
Za to gre pri celi zadevi.
Zanimivo, ker pri vrvi sploh ni tako.
To je moja verzija.
Ne vem.
Pred kamero in drugimi mu je udobno plezati samo,
če je zelo samozavesten. S to dilemo smo se soočali.
Naša prisotnost bo vedno imela vpliv.
Ključno je, da si je lani premislil.
Ni čutil pritiska, da to naredi zaradi nas.
To mi je povedalo veliko. –Veliko je pomenilo.
Bi raje, da te ne snemamo? –Ne.
Težko rečem, a bolj mi je mar, da zadevo sploh izpeljem.
Kadarkoli lahko poveš.
Zavedam se, da lahko vsem zamolčim in grem.
To je ena možnost. A vse bi zafrknil.
Kaj, če se zbudiš in se odločiš, da ti ni toliko do tega?
Nisem dovolj dober. –Ja, lahko odkorakam, a …
Veš, da tega nočem.
23. RAZTEŽAJ BOULDER PROBLEM
Prisotnost drugih zahteva več priprave in samozavesti.
Tako se moram osredotočiti, da bo vseeno, če me gleda stadion.
Zadevo bom lahko naredil z lahkoto.
Prvi raztežaj, ostani levo proti vrhu, bolj varno je.
Drugi raztežaj. Zaupaj desni nogi, desna roka na zadnji držaj.
Osem. Preprosta, hitra pot. Devet, drži se gor, pazi skale.
26. raztežaj. Nasloni se in navzgor po kotu, prijem.
Desna noga nazaj, leva ob steno, pokončna drža.
Leva roka na velik oprimek, zamenjaj noge, druga roka.
Leva noga v razpoko. Z desno roko se povlečeš.
Leva roka v režo. Uporabiš lahko dlan ali pest. Razširja se.
Obvisiš, desna roka gre stransko spodaj.
Desna noga na ploski rob, leva stopi na rob. Desna nazaj,
da preneseš težo, ne da bi se zavihtel. Leva noga na velik rog.
Desna roka do žepka za prste. Leva noga na rob za ovinkom.
Pritisneš lahko v kot. Zagrabiš majhen desni oprimek.
Leva roka na drugo držalo, zamenjaš stopali in se iztegneš do vrha.
Pri križu močno vleci, zaupaj stopalom. Podčrtano s klicaji. Pika.
Avtopilot. Pika.
Ni presenečenje, da je Ueli umrl. Vedno je delal nore stvari,
a nisem si mislil, da bo.
Govoril je o vzponih na sumljive gore, ki so enkratni.
Izogibal sem se jih.
A ko sem govoril o Freeriderju, sem rekel, da je to smer,
kjer moram preveriti, če imam srečo.
On je ni imel.
Po Uelijevi smrti je zanimivo, kako Alex to hitro upraviči.
Skomignil je z rameni, da se to pač zgodi.
O tem sva zelo dolgo govorila.
Kaj, če umreš, kot je umrl Ueli?
Z ženo Nicole sta imela krasno zvezo, skupaj sta plezala.
Alex je vprašal, kaj pa je pričakovala.
Kako to misliš?
Jaz sem Nicole in tega ne pričakujem.
Ogromno ljudi je umrlo in pri njem je največja možnost,
a vem, da mu bo uspelo. Želim mu pomagati pri pripravi.
Ne!
Če bi šel na vzpon in umrl brez moje pomoči, bi mi bilo težje.
Sem eden tistih, ki ga lahko najbolje pripravi, in moram ga.
Pravi, da čuti, da je čas.
Mogoče bo šel jutri.
To so oddaljene kamere, saj nočemo, da nas vidi.
Vsak ve, kaj mora, če bo šlo kaj narobe. Koga naj pokliče Mikey?
Najlažje bo reševalce. Povedali jim bomo, kaj vemo.
Plezalec. –Ja.
Jutri ne sme biti napak.
Bojim se, da bo jutri konec.
Alex bo nehal obstajati.
Pripraviti se moram na to. Obstaja dejanska možnost tega.
Mojbog.
Nisi rekel, da boš vstal za slovo? –Je zdaj čas? –Ja.
Lahko samo sedeš.
Raje bi me pustila. –Nikoli ne bom odšla.
Varno vožnjo.
Čau!
Se vidiva.
Nisem je prosil, da gre. Tega ne bi naredil.
A razume, da mi bo lažje, če je ne bo.
Ob slovesu sem si mislil, da jo bom videl čez nekaj dni.
Poslavljala sva se za nekaj dni.
Prešine te čudna misel,
da naj to ne bo zadnji objem.
Ne smem misliti na to.
Kaj, če se kaj zgodi?
In ga ne bom več videla?
Zakaj bi to delal? Popolnoma zmešano je.
Jimmy, slišiš?
Jimmy tu.
Začel je plezati.
6. RAZTEŽAJ PLOŠČA FREEBLAST, 146 M
Tam je zelo spolzko. Tu je odnehal.
Mikey, slišiš? Jimmy tu.
Hej, Mikey tu.
Mi poveš, ko bo čez ploščo?
Čez je šel. –Je?
Skoraj je pri Half Dollarju. –Hiter je.
Ja, prehiteva urnik.
Kako daleč je od Mammotha?
Zdaj je na Half Dollarju.
9. RAZTEŽAJ DOWNCLIMB, 300 METROV
6:21. Pleza navzdol do Heart Ledgea, v Porter Ledgeu je še zabava.
Budni so in opazili so. Prihaja Honnold. Mojbog.
Tip v zajčjem kostumu.
Oseba vstaja. Ja, vidim rep. Rep ima.
Rep ima. Je ali piščanec ali zajec. –Samorog je.
Dajte, no. Kdo to dela? Na El Capu tega še nisem videl.
Alex je šel.
Ob 6:49 je prišel na Hollow Flake. –Ravno je splezal navzdol,
zdaj je na Hollow Flake.
14. RAZTEŽAJ HOLLOW FLAKE, 304 M
Pri Freeriderju je tako, da je do vrha še sistem razpok.
To je 609 metrov.
Najveličastnejša razpoka na Zemlji.
Doug, Jimmy tu. So javili, če je že pri Monsterju?
Zdaj je tam.
Skoraj je končal.
Zdaj prihaja gor.
Na višini zvonika je. Ste pripravljeni na premik?
Ja, s Samom sva spodaj pri steni.
15 minut od Boulder Problema je.
23. RAZTEŽAJ BOULDER PROBLEM, 624 M
Naredil je brco.
Uspelo mu je.
To, ja.
To je bilo pregrdo. –Uspel je.
Prešel je Boulder Problem.
Gotovo je vzhičen.
Premagal je plošče in Boulder Problem, veličastno.
To je Enduro? –Ja, to je.
Ne morem verjeti, da boste gledali.
Jaz nočem. Nočem, ne, ne.
27. RAZTEŽAJ PREČENJE, 762 M
Mojbog.
Izpostavljen je. Grozno.
Te premik okoli je najbolj nevaren na El Capu.
Če stopiš mimo, padeš.
Hej, kolega. –To je najboljši dan njegovega življenja.
Mojega pa ne. Opravili smo, tega nam ni več treba.
Ne.
31. RAZTEŽAJ ZADNJI RAZTEŽAJ, 908 M
Konec je.
Uspelo mu je!
Mojbog.
Ne morem verjeti, kaj sem videl.
Mojbog.
Lepo te je videti.
Presrečen sem. Super občutek. Noro je.
Odvalil se mi je ogromen kamen, moram priznati.
Presrečen sem.
Kakšna pustolovščina.
Ne morem verjeti. Po osmih letih sanjanja. San me kliče.
Živjo? –Alex!
Presrečen sem. –Ja, milo rečeno.
Nikoli se še nisem tako smehljal. Nič ne govori.
Rada bi te videla, rada bi videla ta nasmeh!
Vem. –Nikoli nisem tako jokala, pa sploh nisem pričakovala.
Kar izbruhnila sem.
Tudi jaz bom mogoče jokal, kar čustven sem.
Ne joči, potem bom še jaz.
Claire pravi naj, film bi bil boljši, a nočem.
Malo že.
Tako sem vesela. –Mojbog. –Tako vesela.
Ja. –Tako sem vesela.
Prav. Se vidiva čez šest ur.
Se vidiva.
Ljubim te, hvala ti, cenim te. –Jaz pa tebe.
Res sem ponosna. –Hura.
To jutro gora ni bila tako strašna.
Smešno, saj je ista in občutek je bil kot vedno,
samo nahrbtnika nisem imel. Pozabil sem vrv in kavelj.
Odlično je bilo. Srečen sem, ker je bila izkušnja prava.
Ničesar pomembnega nisem žrtvoval.
Dober občutek.
Kaj sledi, Alex?
Visel bom z deske. –Visel z deske?
Normalna oseba bi se spočila.
3. 6. 2017 JE HONNOLD PRVI PROSTO SOLIRAL NA EL CAP.
PORABIL JE TRI URE IN 56 MINUT.
Hvala, da si plezal z mano. –Zelo sem ponosen.
Čestitke, da nisi omahnil v smrt. Dobro, da je konec.
Mojbog. Tu si.
Mojbog. –Tako vesela sem, uspelo ti je.
Konec je.
Nekateri pred vami niso odnehali, ko so bili tako daleč.
Mogoče moram tudi jaz še dlje.
Nekje je nek mulc prebral o tem podvigu in se sprašuje,
kaj je še bolj kul. Nekdo se bo nečesa domislil.
Ne vem, če bom to jaz. Mogoče, ne vem.
V SPOMIN
Režija
Prevod: Lea Turner Prevajalski Studio Milenko Babič
TVRip - Toyan Za HD priredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija