[cvrkání cikád]
[štěkání psa v dáli]
[křik ženy]
[křik dítěte]
- [dramatická hudba] - [křik pokračuje]
[nesrozumitelné výkřiky]
[pískání pneumatik]
[dramatická hudba vrcholí]
MÁME TU DUCHA
[praskání elektřiny]
[hraje tajuplná hudba]
O ROK POZDĚJI
- Zdravím. - [žena] Zdravím.
Zdravím, Presleyovi. Jsem Barbara.
- Moc ráda vás poznávám. - [žena] My vás také.
Já vím, trochu drsné, ale nic, co by nespravil krajinář, ne?
- A co tahle veranda? - [muž] Jo.
Originál. Všechno.
Jsou tu všichni? Můžeme?
- Jo, jasně. - Tak jo.
[skřípání pantů]
[muž] Všechno v pořádku?
Och, ano! Pojďte.
[povzdech Barbary]
Úklidová služba může přijít až v úterý.
Vidíte? Tenhle dům úplně dýchá starým světem.
[šustění závěsů]
Dům byl postaven roku 1904
a je zapsán v registru Illinoiské společnosti ochrany památek.
Takže má vážně cenu.
Podívejte se na ten nádherný nábytek.
Páni.
Kde je Kevin?
[hraje „No More Mr. Nice Guy“ od Alice Cooper]
Co blbneš?
[hudba zní tlumeně]
Pojď dovnitř.
Vážně musím?
Ano, musíš.
[povzdech]
[konec hudby]
[hraje tesklivá hudba]
[povzdech]
[zapraskání elektřiny]
Spousta úložného prostoru.
Hlavní koupelna, původní příslušenství.
Ach!
A všimli jste si těch vysokých stropů? Krása.
Ta cena je vážně nízká.
Je tu potřeba hodně renovací, ale…
Nestalo se tu něco špatnýho, ne?
Teda…
[smích]
Proboha ne. Je to tržní cena.
[kroky]
[hraje něžná hudba]
[zavrzání dveří]
[hraje zlověstná hudba]
[zlověstná hudba graduje]
[zaskřípání pantů]
[hraje hloubavá hudba]
[zaskřípání pantů]
[tiché dunění]
[hraje napínavá hudba]
[řev, smích]
- Mám tě, vole. - Haha.
- Máš mě. - [smích]
- Tos tam byl celou dobu? - Jo.
- Proboha. - Dal sis načas.
Ten prach mi málem zničil hadry.
[smích Barbary]
Ještě vám něco ukážu.
Pojďte za mnou.
[povzdech]
- Myslíš, že se nastěhujeme? - To těžko.
Vždyť je to ruina.
[pípání stěhovací dodávky]
[Frank] Pozor na pravou stranu.
Ale ne. Takhle ne.
Hej, stůjte! Ne!
Dávej bacha! Srazil jsi schránku!
KEVINOVY KRÁMY
Ještě je jich tam aspoň deset a samy se neodnesou.
[hraje „The Imperial March“]
Vtipný.
[hra na trombón]
[muž 2] Hej, Joy!
[křičí japonsky]
[hlasitý tón]
[hra na trombón pokračuje]
[zabzučení elektřiny]
Hnusná. Hnusná. Hnusná.
[hudba ve sluchátkách]
Hnusná. Hnusná. Hnusná.
Co to děláš?
No jo.
No tak.
Bude taneční párty, kámo.
Jdeme na to.
[z rádia hraje „Let's Get Married“]
No tak, chlape. Taneční párty.
Pamatuješ, jak jsi tancoval s tátou? Pojď, brácho. Předveď mi, jak trsáš.
No tak. Pojď.
[smích]
No tak. Pojď.
To je dobrý, tati. Díky.
- [povzdech] - [konec hudby]
Co blbneš? Vrať mi ten mobil.
- Po večeři. - Mami…
- Ne, do toho se plést nebudu. - Jistěže ne.
No tak, Franku. Dej mi pokoj.
[ušklíbnutí]
Tak co? Radši bys poslouchal nějakýho bělocha, jak hraje na kytaru?
Terry Kath je nejlepší kytarista všech dob.
[pitvořivě] „Terry Kath je nejlepší…“ To fakt ne.
- Nejlepší je Jimi Hendrix. - Tos četl v Rolling Stone?
Ne, to tak je. Zeptej se kohokoli.
Zeptej se Jimiho, jestli chceš.
Říkal, že Kath byl jeho největší inspirací.
Byl to génius.
Ten chlap se přece omylem střelil do ksichtu.
To je teda génius.
Říká někdo, kdo čte knížku pro blbce.
[hraje hloubavá hudba]
Víš ty co?
Mrzí mě, že jsi tak nešťastnej.
Jasný?
Všichni se snažíme o novej začátek.
Ocenil bych, kdybys do něj šel s větší pozitivitou.
Kolikátej novej začátek už to je?
Sám nevím.
[dopad mobilu]
Co sakra blbneš?
Co?
On si začal.
[cvrkání cikád]
[tlumené bouchání]
[tlumené rány]
[hraje napínavá hudba]
[zaskřípání pantů]
[napínavá hudba pokračuje]
[bouchnutí]
[dramatický hudební nájezd]
[funění]
[pípnutí mobilu]
[dramatická hudba]
[mrazivé úpění]
[úpění přestane]
[úpění pokračuje]
[úpění přestane]
[zaúpění]
[smích Kevina]
[úpění]
[frustrované úpění]
Ne, počkej, nechoď.
Do hajzlu.
Ty vole!
FAKTA O DUŠÍCH
„Většina entit bývá většinou vytlačena traumatem.“
[dívka] Pst!
Ty! Jo, ty!
Mohl bys sem jít na chvíli hlídat dveře?
No tak.
[chrastění plechovky se sprejem]
Ehm…
To bys asi neměla dělat.
Jeden rasistickej debil sem napsal moje číslo.
Teď mi volají lidi a chtějí si koupit rejži.
- Rejži? - [sprejování]
Ty to nevíš?
Lidi z Asie jedí jenom rejži.
A proč si nezměníš číslo?
Mám podlehnout tlaku institucionalizovanýho urážení?
To ne. Chci říct, že…
A navíc, víš, jak je tohle číslo skvělý?
Dva, dva, dva, nula.
Sehnat takhle dobrý číslo je skoro nemožný.
No… Myslím, že jsme sousedi.
[Joy] Vážně?
Jo.
Nastěhovali jsme se do toho domu vedle vás.
Nastěhovali jste se do Domu smrti?
- Domu čeho? - Všichni říkají, že v něm straší.
Jsem ateistka, tak bych na tyhle kraviny neměla věřit, ale…
Popravdě bych chtěla umřít a pak nevím…
Vrátit se jako nějakej drsnej duch a strašit Teda Cruze.
Každopádně…
Sousede, chci tě poznat. Co děláš po škole?
Po škole? No, já mám hodně… Musím se učit.
- Jo, musím se učit. - Fajn.
Tak jo. Znáš mý číslo, kdybys změnil názor.
Nebo chtěl rejži.
[z rádia hraje tlumená hip-hopová hudba]
Co se tak tváříš?
- [Melanie] Jaká byla cesta? - Skvělá.
- Co u tebe, Kevine? Cesta dobrá? - Fajn.
- Fultone, dej mi svůj mobil. - Proč?
Susan říkala, že viděla tvýho bratra, jak jde ráno do školy pěšky.
Měl jsi jeden úkol.
To je blbost.
Kevine.
Bez komentáře.
[hraje éterická hudba]
Haló?
To jsem já.
Jsi tu?
[povzdech]
[zpívá „Who'll Stop the Rain“ od Creedence Clearwater Revival]
[hraje hloubavá hudba]
[výdech]
[rachocení krabic]
Baf!
Hej, dost!
Dost!
[povzdech]
Tohle je marný.
Hele, vím, že na ostatní to asi fungovalo,
ale můj soukromej život je tak tisíckrát děsivější.
Sedej.
[bouchnutí krabice]
[povzdech]
No tak.
Fajn košile.
Na bowlingu jsem byl jen jednou, když mi bylo osm.
Táta se porval s chlapem z vedlejší dráhy kvůli objednávce buffalo wings.
Manažer nás pak vyhodil. Doživotní zákaz.
Můžeš mluvit?
Jen hekat a vrčet?
Ty jsi umřel?
Tady?
Nevzpomínáš si?
[hraje tesklivá hudba]
Vůbec na nic?
Ale jsi Ernest, viď?
Máš to na košili.
Jsem Kevin.
[zasvištění]
Páni.
Tak to je bomba.
Těší mě, Erneste.
Tak…
my se tě nemůžeme dotknout, ale ty nás jo?
Hm.
Trochu jako u striptérky.
[Fulton] Keve?
Potřebuju tvůj mobil.
Bože, tady je kosa.
No tak. Ten mobil. Dělej.
Proč? Na co ho chceš?
Na rozdíl od tebe mám přátele. Je tvá vina, že mi ho máma vzala.
Já jsem se nevysadil kilák od školy.
- Tak jo. Kde je? - Fultone, přestaň!
- Kde? - Fultone!
Jdi ode mě, Fultone!
[hraje hloubavá hudba]
Co to sakra…?
[funění]
[sbíhání schodů]
Z čeho máš takovou radost?
Co?
Nemám snad dovoleno mít dobrou náladu?
Ale to víš, že máš. Jasně.
Jen ty se zrovna moc nesměješ.
No tak. Přej mu to.
Díky.
Tak jo.
Víme, že každý atom, každá molekula
v lidském těle je tvořena energií,
ale co se stane s tím lidským energetickým polem,
když tělo zemře?
Já věřím, že tuto energii lze zachytit.
[muž] Spatřete záhrobí, poslechněte si záhrobí,
buďte v záhrobí.
Judy Romanová je Médium z West Bay.
- V pátek v 9:00 a v 10:00 na TSE. - [Fulton] Co to má být?
- [smích] - [úpění ducha]
[Kevin] Co děláš s mým telefonem?
- Fultone? - Ty prohnanej parchante.
- Proč tohle tajíš? - Fultone, hned mi ho vrať!
Necháte toho, vy dva?
Máme tu ducha.
- Dobře. - Ne, mluvím vážně.
Kevin ho natočil. Koukni.
- To má být nějakej horor? - Ne.
[úpění]
Dobrý. Jak jsi to udělal?
Já jsem nic neudělal.
[úpění]
Do hajzlu.
- Musím to ukázat mámě. - Ne.
- O tomhle jí nesmíme říct. - Proč ne?
Bude vyšilovat. Však ji znáte.
No tak, přísahejte.
- Jako vážně? - Jasně. No tak, ten malíček.
- Polib ho. - Nebudu…
Polib ho.
Fajn.
- Vrátíš mi mobil? - Jo, pošli mi to video.
- Proč? - No tak.
Proč s tebou musí být všechno na dlouhý lokte? Prosím.
Fajn.
[povzdech]
- Hotovo. - [pípnutí]
Mám to. Díky.
[smích]
[hraje hloubavá hudba]
NAHRÁT VIDEA DŮKAZ O EXISTENCI POSMRTNÉHO ŽIVOTA
[povzdech]
NEZVRATNÝ DŮKAZ O ZÁHROBÍ
SEZNAMTE SE S ERNESTEM, OPRAVDOVÝM DUCHEM
PUBLIKOVAT
[žena] „Malá dívka tam leží v tiché hrůze,
zatímco se nad její postelí vznáší postava.
I když ona entita neměla tvář,
byla si jistá, že jí chce ublížit.
Entita se prudkým pohybem vrhla k ní a zakryla jí pusu,
aby nemohla křičet. Byla cítit mátou a hnilobou.
Svět se kolem dívky začal točit, načež omdlela.
Když se konečně probudila, entita byla pryč.
Samozřejmě jí nikdo nevěřil. Byla dítě.
Byl to sen a přehnaná představivost.
Ta holčička ale znala pravdu.
Říše duchů je skutečná. A taky nebezpečná.“
Díky.
[muž] Mně taky nikdo nevěřil.
Můj duch je pořád se mnou.
Před šesti lety mě sledoval domů z Red Lobster
a nemůžu se ho zbavit.
Pokusil jsem se…
Promiňte, ale já tady vedu rozhovor.
Je hodně majetnickej a taky je gay.
Jsem tak utahanej.
Děkuju.
[sykot]
Panebože!
Zdravím.
Viděla jste to virální video na netu?
Nepoužívám sociální sítě. Je mi z nich zle.
Chlap našel na půdě ducha
a nevím… Vypadá dost reálně.
To pokaždé. To už tu bylo.
To není moje kniha.
Hm.
Má přes tisíc zhlédnutí.
A to je dobrý?
Jak se to vezme.
„Fajn grafika. Co používáš? Mayu nebo ZBrush?“
„Trapáci. Lepší jsem viděl i v Lovcích duchů.“
- Co? - Myslej, že je to fake.
Jo, ale je to pravý.
Franku, koukáte na sprosťárny? Co tam máte?
- Ale nic. - Táta postnul video, jak…
Fultone, zrovna jsem ty pomeranče koupila!
Máš starost o pomeranče? Fajn.
Bio ovoce je drahý, zlato. Vy něco chystáte?
- Ne, vůbec. - Vůbec.
Hm. Jste podezřelí.
[hraje hloubavá hudba]
Práskači to schytaj.
- Jdeme na to. - Jo.
[hloubavá hudba pokračuje]
[hraje relaxační hudba]
[hluboký výdech]
[hraje hloubavá hudba]
[Frank] Haló?
Nepřišli jsme ve zlým.
Na Wikipedii píšou, že musíš mluvit důrazně,
- aby duch pochopil, kdo je šéf. - Jasně.
Duchu tohoto domu!
- Ukaž se! - Jo.
[zasmání Franka]
- [vrzání dveří] - Tati.
[dramatická hudba graduje]
Baf.
Panebože.
To není vtipný.
Je to vtipný.
Akorát ho zaženeš, vole!
Ne, to vaše povýšený blbý vymítání ho zažene.
[povzdech Kevina]
Ahoj.
To jsem zase já.
To je můj táta Frank a můj bratr Fulton.
Jak je?
Chtějí tě poznat.
Trapný.
Víte co? Počkejte.
Mám nápad.
Kam to jdeš?
Prej dostal nápad.
To dojde pro toho ducha a přivede ho sem?
[smích Fultona]
Koukni na toho vola.
Sklapni, ksichte.
Všichni říkají, že jsem atraktivní.
Dost. Nech ho hrát.
[zpívá „Who'll Stop the Rain“ od Creedence Clearwater Revival]
Ty krávo, funguje to. Pokračuj.
[zpěv pokračuje]
Do hajzlu, koukni. Tamhle je.
Hej.
Hej, to nic.
V pohodě, jo?
[hraje hloubavá hudba]
Můžu se ho zeptat?
- Nemůže mluvit. - Proč ne?
Nevím. Protože je duch?
- [Melanie] Franku! - Do hajzlu! Musí jít…
Beetlejuice, Beetlejuice, Beetlejuice!
[Melanie] Franku!
- Co je tohle? - No…
Vážně? Budeme dělat, že nevíme?
Protože to je náš dům, ne?
A za tou kamerou je to jeho hlas, že?
- Já… - Ty co?
Ty co, Franku? Co?
[křik]
Dvacet šest tisíc zhlídnutí za míň jak pět minut. To je bomba.
Viděla jsem ho na vlastní oči, Barbaro.
Určitě se mýlíte.
Moje dcera si vzala Xanax s lahví rulandskýho
a myslela si, že je Edith Piaf.
Ne, já drogy neberu. Máme důkaz.
Na internetu je video.
- Hej, kam si myslíš, že jdeš? - Ven.
- Ne tak rychle. - Mami!
Barbaro, vím, že jste porušila nějakej zákon o zamlčování.
Duchy oznamovat nemusíme. Ve smlouvě ne.
Tak to se vám ozve náš právník.
- Máme právníka? - Jistěže ne. Jsme švorc.
- Už 27. - Můžu jít?
Ne! Ty v tom přece taky jedeš.
Táta nás přiměl přísahat.
- Proboha. - Věděl jsem, že bys vyšilovala.
Ano, jako každej rozumně smýšlející člověk.
Máme tu ducha v našem domě!
- Mel, omlouvám se. - A dozvím se to od někoho jinýho.
Od někoho, kdo to viděl na YouTube. Co se stalo s tím „víc spolu mluvit“?
K čemu byly ty sezení na 20 terapiích s doktorem Funilem?
- Tak jo. Já jdu. - Kevine.
- Třicet tisíc. Teď už mi musí dát.
- Fultone? - Padej odsud.
Mel, omlouvám se.
- Stěhujeme se. - Ne, počkej. Ne.
- Ne. Stůj. - Ne.
Nebudeme jako všechny tupý bílý rodiny v každým hororu. Prostě odjíždíme.
Vyslechla bys mě? Prosím. Vážně.
Mel.
Myslím, že nechápeš, jak velká je to věc.
Natočili jsme něco, co ještě nikdo nikdy neviděl. Nikdy.
A já chci, ať to spatří svět!
Já o tom nehodlám diskutovat!
Tak jo. A komu chceš ten dům prodat?
Každej náš dolar padnul právě na tohle.
- Nebýt tebe a toho stupidního videa. - A o to mi jde.
Jsou v tom prachy, zlato.
Na světě jsou lidi, co vydělávají miliony na svým kanálu tím,
že hrajou Minecraft a zapalujou si přitom svý prdy.
A Mel, my máme pravýho ducha!
Přijde mi to jako Houston.
Houston byl pyramidový schéma.
Tohle je jiný. Je to pravý.
Je to naše šance. Může se tím všechno změnit.
Mel.
Zlato, podívej se na mě, prosím.
Víš…
Chci to jen zkusit. Prosím.
Jen jednou.
Víš, že je to šílený?
Hodně.
HEEEJ, JE TO OPRAVDOVÝ??!?! #DUCHERNEST
- To není duch. - [muž] Děláš si srandu?
Prošel přímo skrz zeď!
[mluví ukrajinsky, smích]
Proboha!
- [úlek] - Ne!
Co je tohle?
MÁMA POTKALA ERNESTA!
[křik Melanie]
#TOZNÁM
TA TEDA JEČÍ
[křik napodobující Melanie]
[zpomalený křik]
VIDÍM MRTVÉ LIDI
TAKY VÁM PŘIJDE SEXY???!!!!
Ernest je cool!
Zabouchla jsem se do Ernesta.
V noci jsem měla sen, že mě Ernie oplodnil.
Takhle vypadal náš syn.
„Projděte zdí jako Ernest.“
Panebože. Tak jo.
Jsi v pohodě? Vole, tvůj ksicht!
Čau, já jsem Kory a jdeme zkusit Ernest Challenge. Mrkejte.
ZACHRAŇTE ERNESTA PŘED KAPITALISMEM!
Práva duchů jsou jako práva lidí.
Práva duchů.
Co? [smích]
Nejde o to, z jaké jste hmoty. I tak máte právo žít.
Jestli chcete práva, jeďte na Nový Zéland.
Rádi vás tam uviděj. Je to tam fajn.
Jo, a covid neexistuje.
ZACHRAŇTE ERNESTA!
Chci se pokusit normalizovat lásku duchů.
- Jsou s námi. - Zapálím jednu pro svýho démonka.
- Kdo by čekal, že někdo tak temnej… - Žije v domě.
[překřikování všech]
[hudba graduje]
- [diváci v televizi tleskají] - [hraje znělka pořadu Dr. Phil]
[Dr. Phil] Je to klasická táboráková pohádka.
Rodina se nastěhuje do starého domu, v jehož chodbách číhá duch.
Ale pro jednu rodinu z Chicaga se tento ohraný scénář stal skutečností,
jak ostatně dokazují jejich videa na YouTube.
- Dívejte se. - Franku.
Co je tohle?
Co?
[křik]
Možná přišel čas zavolat stěhováky.
- Můj dnešní host je odborník na… - No ty krávo.
A ujistěte se, že bude Anderson informován včas.
Zvládnete to všechno? Co ještě máme?
Zase volala ta žena. Leslie Monroeová.
[Leslie] Agente Schipley!
Pro Kristovy rány. Leslie, to je ale překvapení.
Snažím se vám dovolat už víc jak tři dny.
- Vážně? To ani nevím. - Viděl jste to, že?
- Netuším. - Je to RHE.
Leslie, vážně si cením toho, že jste jela až sem, ale…
Udělala jsem předběžnou diagnostiku. Nenašla jsem žádné cizí objekty.
Digitální forenzní? Nic. Je skutečný.
Musíme znovu otevřít Wizard Clip.
Ten program byl ukončen už před 20 lety a zcela právem.
Teď máme šanci.
Jednou provždy dokážeme, že všechny spektrální jevy
- nejsou jen fantazií. - [strážník] Jdeme.
- Díky, že jste přišla. - Prosím! Je skutečný!
Je skutečný! Agente Schipley!
Je skutečný! Prosím!
[hlučení davu]
Co?
To je šílený. Ahoj, jak se máte? Ahoj, jak je?
[smích]
Ahoj, jak je?
VĚŘÍM
[reportér] Jak se vám žije s duchem?
Prosím vás, odpovězte nám…
Jenom vteřinku. Dobře.
[smích]
Řekněte nám něco o té nadpřirozené bytosti.
Jak jste se s ním setkal? Povídejte. Čtenáři…
Co byste vzkázal těm, co to považují za podvrh?
Jestli si myslí, že je to podvod,
ať se rozhlídnou. Je tu spousta lidí.
[překřikování reportérů]
Jistěže je v bezpečí. Vždyť je to duch.
Díky, lidi!
[Melanie] Vážně? Vlezete do mýho domu?
Vy máte ale drzost.
Tohle je soukromej…
Franku!
- Já vím! - Tohle je šílený.
Nemůžu ani jít ven.
Není to tak zlý.
Cože? Ne tak zlý?
Zrovna dneska se sem někdo pokusil vlézt komínem.
Jo, uvíznul tam.
Musela jsem kvůli němu zavolat hasiče.
Víš, jak je šílený, když se ti tohle stane?
- Dost. Nejsme… - [ťukání na okno]
Ježíši Kriste.
- To není vtipný. - No tak.
Hej! Padej, nebo voláme poldy.
Ve všem, co jsem četl, píšou, že ztráta paměti souvisí s traumatem.
Je to sebeobrannej mechanismus.
Potřebujeme vizuální stimulaci, abychom ti oživili paměť.
Bože.
Ne?
Je to divný.
Můj táta to prodával.
Mužské posilující pilulky,
ale místo erekce z toho všichni dostali průjem.
Vzpomněl sis na něco?
Tak jo.
To nic.
[hraje sentimentální hudba]
[hlučení a jásání davu]
Podívej.
Trapák.
„Proč?“ Proč, co?
[sentimentální hudba pokračuje]
Proč ti pomáhám?
Uvíznul jsi.
Nikdo nechce uvíznout, ne?
- [rána] - Čau, sousede!
To…
bylo nahlas.
Nikdy jsem nechápala, proč tady má být ticho.
Jako proč? Z hluku budeš blbej?
Nicméně, jak se máš? Co ten duch?
V celý ulici je teď kvůli vám zmatek.
Táta už má na předvolbě stěhováky.
Je to vlastně na hlavu.
- Promiň. - [smích]
Na čem děláš?
Ó, záznamy z katastru?
Jo, snažím se zjistit, jestli Ernest fakt žil v našem domě, než umřel.
- Nepamatuje si, jak se tam dostal? - Nepamatuje si vůbec nic.
[zasmání]
Záhada.
Jo, já jen…
Tak jo.
Ty jsi snad hacker, nebo co?
Tadá! Máme jasno.
Ernest Scheller.
Koupil dům 5. dubna 1965
a prodal 15. prosince 1971.
- Jak zemřel? - Vteřinku.
[Kevin] Tak jo.
Divný. Není tu úmrtní list.
- On je mrtvej. - Myslíš?
Promiň. Jsme na mrtvým bodě. Vtip.
- [nucený smích] - [smích]
Musím letět. Mám děják, ale zlom vaz.
Dík.
- [hlasité zatroubení] - [úlek studentů]
Tino, tady.
MÉDIUM Z WEST BAY JUDY ROMANOVÁ
Ještě tady by to chtělo nasvítit.
[nesrozumitelné překřikování lidí]
[Judy] Já vážně nechci ranit tvoje city, ale vocaď pocaď.
Už žádný domovy důchodců.
Vařej tam hrozně.
A co Kris Jenner? Nedošlo u ní… Neměla nedávno úmrtí v rodině?
Její pes?
To ne. Hned.
Víš, já jen musím jít.
Dobře. Tak jo. Musím jít.
- Tak, Franku, zdravím. - Dobrej.
Panebože. Je mi ctí.
- Jo. - Všichni tady v TSC jsou z vás
a z toho vašeho ducha nadšení.
My jsme vážně nadšení, že jste u nás doma.
Jsme velcí fandové vašeho pořadu. Koukáme na každej díl.
Jste poklad. Vážně jo.
A jste sekáč!
Nikdo mi neřekl, že jste sekáč. Opravdu.
Jen mě zajímá, kde je ženuška.
- Ta se někde připravuje. - Fajn.
Tak zamknout.
Přesně tak. A dejte ji do bedny pod postel, protože jste můj.
[smích žen]
A povězte.
On je na mě připraven?
- Ernest? - Jo!
Ten je připraven. Jsme připravení.
- Jsme v klidu. - Fajn.
Tak půjdeme na věc.
[smích žen]
[křik v televizi]
[Kevin] Hele. Podívej se.
[křik v televizi]
Na tomhle musíš ještě zapracovat.
Intenzita. Vzhled.
[výkřik]
Kam zmizel? Přiveď ho zpátky.
- Koho? - Kevine, nech toho. Vím, že tu byl.
On není tvůj poskok.
Neřekl jsem, že…
Viděls? Zrovna teď máme v obýváku Judy Romanovou.
- Ani nevím, kdo to je. - Rychle! Dole je médium z West Bay.
Tohle je ona!
Proč si ho nezavoláš sám?
Protože má rád tebe. Poslouchá jen tebe.
Pardon, že ruším, ale už na vás čekáme.
Moc se omlouvám. Díky za trpělivost.
Hned tam budeme.
Je to důležitý, jasný?
Ten pořad má velikou sledovanost.
Když to zmákneme, budou z toho knížky, merchandising…
Můžeme být černí Kardashianovi. Nechceš být Kim Kardashian?
[zasmání]
Dobře.
Jak chceš.
- Fajn. - Promluvíš s ním?
Zkusím to.
Skvělý.
Hej, Erneste.
Roztočíme to?
- Už točíme? - Ou!
Tam.
Tak, Franku.
Celý svět je nyní uchvácen
vašimi neuvěřitelnými interakcemi s Ernestem.
- Jo. - Ale kolem toho všeho
panuje i značná dávka skepticismu.
Chci říct, že i já… I já jsem si
v jednu chvíli říkala, že těm záběrům nevěřím,
ale teď, když jsem tady v tomto pokoji
a cítím to, co cítím…
Víte, je to zcela patrné, že ano?
Jo, Ernest je skutečnej.
Nejsou v tom žádný triky.
A je tu i teď?
No, totiž on hned přijde. Ne?
Jenom se stydí. Je tu plno lidí.
Aha.
[nervózní smích]
Franku?
Jo, no…
Erneste?
Jsi tady?
Erneste, no tak, dělej.
Dobře. Tak jo.
Poslyšte, Franku,
kdybyste mohl spravit ten svůj hologram… Nemám na to celej den.
Ne. To není hologram. On prostě jen…
Erneste!
Padáme.
- [Judy] Jo, končíme. - [Frank] Stůjte. Prosím, jen počkejte.
Prosím.
- [cinkání lustru] - [úlek štábu]
[rány]
[tříštění skla, rány]
[hraje dramatická hudba]
[zakvílení kočky]
- [rána] - [úlek]
[konec dramatické hudby]
[zasmání]
Tak to je jiná, Franku.
Co?
[zaúpění]
[úpění]
[hraje dramatická hudba]
[hlasité úpění]
[křik štábu]
[smích]
- [křik] - [úpění]
[křik]
- [úpění] - [křik]
[řev Ernesta]
Dělej něco!
- Co mám jako dělat? - Řekni, ať přestane.
- Prosím! - Musím pryč z těchhle lacinejch stanic.
Je to tak neprofesionální.
[křik všech]
[praskání]
[křik]
[dramatická hudba pokračuje]
To ne!
[hudba utichne]
Zase ty?
[povzdech]
Víš co? Jak tak koukám, Tupac byl lepší.
Jo. V počítači tě spraví.
- [zařvání] - [lapání po dechu]
[hraje napínavá hudba]
[lapání po dechu, křik]
- [úlek štábu] - [hlasitá rána]
- [smích] - [povzdech]
[hraje zádumčivá hudba]
[Frank] Tohle je katastrofa.
Chtěli ducha, tak měli ducha.
Chtěli ducha, my jim dali v Zajetí démonů.
[zasmání]
Ty ses u toho bavil, co? Všechno je pro tebe vtip.
Fultone, teď ne.
Ale máme haldu novejch zhlídnutí.
- Nahráls to bez mýho svolení? - No a?
Zažalujou mě!
[křik na videu]
Tři miliony zhlédnutí za šest minut?
To musí bejt rekord, ne?
Dobrá práce!
Hej, ať nám všichni políběj! [smích]
[výdech]
[vyzvánění]
Doktorko Monroeová, jste tam?
Konečně.
[hraje „People Are Strange“ od The Doors]
- Neuvěříš tomu, co jsem našla. - Co?
Tady ne. Jdeme.
[cákání moči]
- Promiň, jen chvilku. - Tady nesmíš bejt!
Říká kdo? Tvoje blbý genderový normy? Zmizni blbe!
[zapnutí zipu]
Joy, co to děláš? Pomátla ses?
Ne, ale ty se pomineš.
[hraje hloubavá hudba]
Tohle není on.
Jo. A to je ten důvod, proč jsme nenašli úmrtní list.
Ernest Scheller není mrtvej.
Ten chlap ale bydlel ve vašem domě.
Několikrát jsem si to ověřila.
A kdo je náš Ernest?
Ale vsadím se, že tenhle chlap ví, kdo to je.
- Cože? - Tenhle Ernest teď žije v Oklahomě.
Ještě se snažím zjistit kde,
ale dřív mu patřil jeden pajzl, co tu pořád je.
Vždyť to je přece kousek.
Jo, já vím. Tak ho tam vezmeme.
Koho?
- Našeho Ernesta? - Jo.
Třeba se spolu znali. Možná se tam scházeli a on si vzpomene.
Joy, on nemůže opustit dům.
Uvíznul tam.
Opravdu?
Erneste! Miluju tě!
PŘIJELA JSEM JEN ZA DUCHEM
[překřikování davu]
[hraje hip-hopová hudba]
Neexkluzivní? [smích]
Děláte si srandu?
Už teď mám na svým kanálu originální obsah,
co mi vydělává trojnásobek toho, co jste mi právě nabídl.
Tak se zamyslete nad tím, co jste mi řekl. Zdar!
[zazvonění zvonku]
Franku, můžeš otevřít?
Ne, mluvím vážně. Animák s Ernestem by byl skvělej,
ale spíš bych chtěl něco pro dospělý.
Už jste někdy viděli nahýho ducha? Já ne.
[zvonění zvonku]
- Franku, půjdeš otevřít? - Co by měl na sobě?
- [zvonění zvonku] - [povzdech]
[Melanie] No jo, už jdu.
[konec hudby]
Je mi líto, s tiskem nemluvíme.
[křik davu]
Jen pár minut vašeho času, jestli dovolíte.
A Joy udělala úplnej výzkum.
Zjistila, že chlap, co tu žil, vlastnil bar, co je nedaleko odsud.
Tak jsme si říkali, že kdybychom tě tam vzali,
třeba by sis na něco vzpomněl.
[hihňání]
Joy!
No tak.
Máš pravdu, promiň.
- [povzdech] Říkali jsme si, že kdyby… - [úlek Joy]
Tak studený.
Proboha, omlouvám se.
Miluju to.
Jsem fanda. Já vím, že jsem otravná… Ale tohle se doopravdy děje?
No tak.
Pardon.
[povzdech]
Každopádně.
Potřebujeme tě dostat ven.
Víš jistě, že nemůžeš?
[neslyšné náznaky slov]
A zkusils to?
Myslím jako vážně.
Tak jo.
Poslouchej, Erneste.
Chápu to.
Byl jsi tu už dlouho.
A svět je fakt děsivý místo.
Věř mi. Občas mě to taky děsí, ale…
V tomhle domě už žádný odpovědi nenajdeš.
Jestli máme zjistit, kdo jsi
a co se ti stalo,
musíme ven.
Moc se omlouvám, že jsem přišla bez pozvání.
- Víte, zavolala bych, ale… - Promiňte, ale proč jste k nám přišla?
[hluboký nádech]
Koncem 90. let mě naverbovala CIA,
abych stála v čele programu jménem Wizard Clip.
Wizard Clip?
To jste se sjela a koukala na filmy o Harrym Potterovi?
- No tak. - Wizard Clip byla tajná operace.
Utajená i před většinou vlády.
Naším oborem byla paranormální psychologie,
ale cílem bylo najít a zajistit ducha.
Nemáš se čeho bát, slibuju.
Dobře?
[hraje napínavá hudba]
Stůj.
Poslouchej.
[hraje sentimentální hudba]
Už na to nejsi sám, Erneste.
Jsem tu s tebou. Na každým kroku.
To zvládneš.
[hraje dramatická hudba]
[dramatická hudba graduje]
[zpěv ptáků]
[hraje hloubavá hudba]
Jakmile se dostalo ven, že jsou miliony dolarů
od daňových poplatníků utráceny za nějakou duchařinu,
okamžitě nás ukončili.
A úřad mě, jak se říká, hodil přes palubu.
Obětní beránek.
Bylo to zdrcující.
Pak se ale objevil Ernest.
Tak dobře. Moc děkujeme, že jste přišla. Jak vidíte, máme práci.
- Chtěla bych ho vidět. - Tak to nepůjde.
Myslím, že asi nechápete závažnost této situace.
Tyhle entity jsou nebezpečné.
Prosím, odejděte.
Možná se vám to nezdá, ale duchům prostě nemůžete věřit.
- Řekl jsem to snad jasně. - Váš syn Kevin.
Má k tomu blízko. Viděla jsem ta videa. Ublíží mu.
Tak jo, to stačí. Zmizte!
Je to otázka národní bezpečnosti. Mám právo tu být.
Přineste povolení.
Ale do tý doby se odsud sakra kliďte.
Vrátím se.
A nežertuju.
[hraje hloubavá hudba]
[vrzání pantů]
- Já nevím. - Podle mě kecaj.
To je on!
Sakra!
Hej, to je on! Ernest!
Erneste!
[křik davu]
[hraje dramatická hudba]
[křik]
Hele!
[pískání pneumatik]
[napínavá hudba pokračuje]
ŽIJU JEN PRO ERNESTA
- [štěkání] - [psí kňučení]
- [pískání pneumatik] - [troubení klaksonů]
AKČNÍ ZPRÁVY
[Joy] Kurva!
[dramatická hudba pokračuje]
To je trapný.
Pojď.
Tamhle!
[hraje „Words“ by Missing Persons]
- [zvonění telefonu] - [křik zaměstnanců]
NIČEHO NELITUJU
Hej!
[hraje napínavá hudba]
- Pardon. - Pardon!
Stůj!
[křik ženy]
[konec napínavé hudby]
[smích Joy]
Tak jo. Můžeš se už stát neviditelným?
Co? Proč to neudělal rovnou?
Já nevím. Musíme jít.
- To je blbost. - [Schipley] No…
Nerad vám připomínám maličkost jménem Čtvrtý dodatek.
Ukrývají teroristu.
Nevím jistě, jestli by se dal duch kvalifikovat jako terorista.
[povzdech]
Udělají chybu.
Dřív nebo později zcela určitě.
[hraje zlověstná hudba]
A až k tomu dojde…
zakročíme.
[hraje hudba z jukeboxu]
Chuck E. Cheese je o ulici dál, děcka.
Víte, kdo to je? Kdysi dávno tu pracoval.
Vlastnilo to tu víc jak deset lidí.
Můžeme se tu porozhlídnout?
Zlato, vždyť bych mohla přijít o licenci. Musíte jít.
Jdeme. To nemá cenu.
Hej! Stůjte.
Ukažte mi znova tu fotku.
Tady.
Proboha.
[hudba zpomalí, pak hraje normálně]
Vidíš? Je tu spojitost.
Tak přece.
Počkej. Ty jsi ten kluk, že jo?
Promiňte. Nevím, o čem mluvíte.
Co má doma ducha. Jsi to ty! Ty krávo!
Tak jo, díky za váš čas. Musíme jít.
Jsi génius.
Tenhle Scheller nám určitě řekne o Ernestovi víc.
Vidíš? A tys o mně pochyboval.
Nepochyboval jsem o tobě.
- Teď už jen zjistit, kde je. - Mami!
Tamhle je duch!
[matka] To je hezký, zlato.
Erneste.
Erneste, co je?
Erneste.
[tlumeně] Erneste!
[hraje tesklivá hudba]
Ahoj, tati.
Junebug.
[křik]
Kurva.
[křik] Mami!
[pískání pneumatik]
Erneste, pojď! Musíme jít!
Erneste!
[hraje napínavá hudba]
Erneste!
[Kevin na videu] Erneste!
[křik dívky na videu]
Erneste, musíme jít!
Myslím, že povolení nám právě spadlo do klína.
„Ernest, ne tak přátelský duch.“
„Paranormální cvok-aktivita.“
Všichni ho teď mají za monstrum.
Něco tam venku viděl. Jako by si na něco vzpomněl.
Ale vypadá to spíš, jako když chtěl unýst Shirley Temple!
A proč jsi mi neřekl, že dokáže jít ven? To bych měl vědět.
Ale ty mě neposloucháš.
Řekl jméno.
Bylo to June něco.
- No a? - Možná proto tady uvíznul.
Něco se mu asi stalo.
Když mu pomůžeme vzpomenout si víc, třeba zvládne přejít.
Přejít?
Přece nechceme, aby přešel do záhrobí. Potřebujeme ho tady s náma.
Tobě je fakt úplně ukradenej.
Vy mi nejste ukradený. Jde tu o naši budoucnost.
Jde tu o Fultonovo školný na vejšku a i tvoje.
Nedělej, že jde o nás.
Jde o tebe.
Jako vždycky.
Ještě jsem s tebou neskončil!
[povzdech]
Vůbec jsi ho neposlouchal.
[hraje dramatická hudba]
Zdravím, dámy.
[cvrkání cikád]
Holka, zrovna jsem se dostal na 200 000 followerů na Instagramu.
- [dívka] Jsi vážně dobrej. - Všichni ve škole záviděj.
Ale já si nevybral být tak sexy. Nevybral jsem si být slavnej.
No tak. Ne, vážně. Oslovila mě firma přes doplňky.
Chtějí mi platit tisíc dolarů za post.
Hej, fešáku. Vyfoť se.
[hraje napínavá hudba]
[Fulton] Ať jdu kamkoli, všichni mě poznávají.
[napínavá hudba pokračuje]
Tak jsem si říkal, že podepsat smlouvu…
[křik]
- Fultone? - [Fulton] Neubližujte mojí rodině!
Co to má sakra být?
Vypadněte z mýho domu!
Co se to tu děje? Kevine! Fultone!
[napínavá hudba graduje]
[hraje „Dirty Deeds Done Dirt Cheap“ od ACDC]
[nadšený křik]
[skandování davu] Ernest!
[houkání sirén]
[hučení helikoptéry]
[pokřikování davu]
Sledování mobilů?
Neúspěšné. Nechali je tady.
Máme notebook toho kluka. Prohledáváme harddisky.
Nechte je tu. Můžou se nám ještě hodit.
- Kašlu na to, kdo jste. - Jen klid.
To je můj dům a já jsem tu pánem!
Byl. Už nejste.
A vy jste kdo?
Ten, co to tu vede.
A pokud jste chytrý, uděláte přesně to, co vám řeknu.
[Joy] Takže podle záznamů, co jsem našla,
žije Scheller tady, kousek za Tulsou.
Což je odsud plus minus 650 kiláků.
Kurva, to je daleko.
Budeme se střídat v řízení. To zvládneme.
Tak jo.
Těší mě tvůj optimismus.
Vypadáš jinak.
- Vážně? - Jo.
Bejt psanec ti sluší.
[zasmání obou]
Dík.
- Asi bychom už měli jít. - Hm.
Co?
[hraje „Colors“ od Black Pumas“]
To je krása.
[Frank v televizi] Včera ve 23:15
byli můj syn, Kevin Presley, a jeho kamarádka, Joy Yoshinová,
uneseni z našeho domu entitou zvanou Ernest.
Žádáme kohokoli, kdo by měl informace, aby kontaktoval místní úřady.
- Hajzl. - [překřikování novinářů]
[muž] Co prosím?
- Chci energiťák. - Víme jen, že byli ve svých pokojích.
Poslední ulička.
- Dík. - V 23:00 jsme je kontrolovali
a byli pryč.
[hraje rozmarná hudba]
Koukni na to.
Zkus si je. Budou ti slušet.
[smích Joy]
Jo, šoupni je trochu dolů. Nahoď výraz.
[smích Joy]
Vypadáš jako ten padouch z Matrixu.
Mrkni se.
[hraje napínavá hudba]
Sakra!
Co? Kde zas jsi?
Ne, tohle ne.
[hraje napínavá hudba]
Ahoj, duchaříčku.
[policista 1] Madam.
- Mohla byste vystoupit z auta? - Já?
Potřebuju, aby sis lehnul na zem a dal ruce za hlavu.
- Nějakej problém, strážníku? - Nenuť mě to opakovat.
[natáhnutí kohoutku]
[zvuk nahrávání]
Moc se omlouvám.
Máte něco… Stůj!
Ani hnout!
Ruce nahoru!
[úpění]
Jeď!
Proboha, podělala jsem to. Nakopala jsem ho.
- Kde je Ernest? - Nevím!
[hraje dramatická hudba]
Do prdele.
Hej, stát!
Jeď!
Co to sakra děláš?
- Ukázal mi prostředníček! - Pohni zadkem!
[pískání pneumatik]
[houkání sirén]
[konec dramatické hudby]
Fuj.
Setřásli jsme je.
[houkání sirény]
Co to…
[hraje „Highway Star“ od Deep Purple]
Je hned za náma.
Tak už ho vidíš?
Do hajzlu, je to on!
Tady vlevo!
Mám ho. Odřízni ho na druhý straně!
Ne!
Bože, jsou všude!
- Nechají nás, když zastavíme? - Blázníš?
Kopne mě do koulí, nabourá auto…
Kurva!
Nech to! Ne!
[křik]
- Kevine! - Vidím ho.
Chceš to zkusit? Tak pojď!
[konec hudby]
Vítej zpět.
- [pískání pneumatik] - Ty šmejde!
Jede sem ten druhej.
[hraje napínavá hudba]
[úlek]
[napínavá hudba pokračuje]
Do hajzlu!
[sykot]
Do hajzlu, Erneste. Co to děláš?
[napínavá hudba pokračuje]
[rána]
- Stůj! - Já to stihnu!
Ne, nestihneš. Stůj, Kevine!
[troubení]
Do hajzlu!
[křik]
Kurva!
[křik obou]
[hlasité oddechování obou]
- Tohle už nikdy nedělej. - Jo.
Koukej se sem vrátit!
Do hajzlu!
Kam hodlá jít?
Vždyť už jsem vám to řekla. Já to nevím.
Máme právo na advokáta. Nemůžete nás tu držet jako zvířata.
Kdy mi vrátíte mobil?
Víte co? Musím si dojít na záchod.
I na tohle musím mít svolení?
Pusťte ji.
[vibrování telefonu]
Panebože, moc se vám omlouvám. Jste v pořádku?
To snad není možný.
[vibrování telefonu]
- Haló? - Mami.
Proboha, Kevine. Jsi v pořádku?
Jo, nic mi není.
A kde jsi?
To nemůžu říct, promiň. Ale jsem v bezpečí.
Našli jsme někoho, kdo by mohl pomoct Ernestovi.
Tak jo, poslouchej mě. Teď nesmíš přestat.
Dělej to, co ti srdce říká, že je správný.
Mám tě moc ráda. Vážně.
Já tebe taky.
Zatracenej telemarketing. Je to mor, že jo?
Napomáhání hledanému uprchlíkovi je federální zločin.
Kde je teď?
To už radši spolykám celej pytel žiletek
a zapiju to citronovou šťávou, než abych vám něco řekla.
Madam, někdo s vámi chce mluvit.
[hraje hloubavá hudba]
[reportérka v televizi] Zběsilá honička způsobila několik nehod.
Policie pronásledovala auto,
které odpovídalo popisu vozu dvojice teenagerů,
kteří jsou pohřešováni a byli uneseni.
Pátrání bude pokračovat i v následujících dnech.
[praskání elektřiny]
[čichání Joy]
Co to děláš?
Hledám mrtvolu. Ten pokoj smrdí.
[zasmání Kevina]
[otevření dveří]
Fuj.
Skvělý.
[tlumeně hraje „Summer Breeze“ od Piper]
[hudba zesílí]
[Kevin] Panebože.
Co? To musí bejt omyl.
Možná bych se měla vydělat na postel.
Můžeme se podělit o tuhle.
Co?
Jen se na mě zkus nevrhnout.
Ne, to bych nikdy… Já…
Jen sranda.
Pojď sem. Vezmi ovladač.
[odkašlání Kevina]
[z televize hraje „Unchained Melody“ od The Righteous Brothers]
[reportér v televizi] Protestující žádají etické jednání s duchem Ernestem.
- [muž 1] Vyřeším tajenku. - [muž 2] Tak jo.
[muž 1] Ernest, slavný duch.
[jásání diváků]
Páni.
To je teda něco, že?
[muž 2] Páni, jen se podívejte.
Víš, ještě toho můžeš nechat.
Co?
Všichni si myslí, že tě unesli. Můžeš kdyžtak dělat, žes utekla.
Proč?
[vypnutí televize]
Říkáš, že bych tě tu měla nechat?
- Proč bych to dělala? - Třeba proto, abys nešla do lochu?
To je dobrej důvod.
Děláš si srandu? Já už v lochu byla.
Kapela, přípravnej kurz, doučování matiky, zkoušky sboru.
Táta mi naplánoval každou sekundu mýho života a bylo to strašný.
Aspoň se ten tvůj stará.
Jde o naši kulturu.
Musíme být nejlepší.
Abychom zapadli. Je to blbost.
Někdy mi přijde, že mě ani nezná.
Vidí jen tu falešnou verzi mě, kterou sám stvořil.
Já nevím. Řekl bych, že to dělá spousta rodičů.
Snaží se napravit sami sebe skrz děti, ale nakonec je to akorát zničí.
Smutný je, že jsme s tátou byli kámoši, jen když jsem byl malej.
Chybí mi to.
Co se stalo?
Já nevím. To…
Nebyla to jen jedna věc. Bylo to prostě několik věcí postupem času.
A hodně jsme se stěhovali.
Sliboval i mámě věci, ke kterým stejně nedošlo.
Když jsem viděl, jak moc jí to ublížilo,
tak jsem se prostě odcizil.
Přijde mi, jako bych už nebyl tátův syn.
Co?
Jen jsi…
vážně fajn.
Díky, že nám pomáháš.
[pískání rádia, přepínání stanic]
[z rádia hraje „Can’t Get Enough of Your Love, Babe“ od Barryho Whitea]
Musím si odskočit.
- Dobře. - Vteřinku.
Jo.
Erneste.
Můžeš toho nechat?
Erneste, dost.
Poslouchej mě.
Co to děláš? Nech toho! No tak!
- Co je to? - Ha!
Co?
Erneste!
- Všechno v poho? - Jo.
Jo, nic se neděje.
[hraje melancholická hudba]
[šeptem] Běž pryč.
[hraje hloubavá hudba]
[nastartování motoru]
Zůstanu tady.
Budu hlídat.
Když něco uvidíš, zatrub.
Drž se z dohledu.
Vy…
jste Ernest Scheller?
- Já jsem Kevin… - Já vím, kdo jsi. Pojď dál.
To je moje žena Ramona.
Loni ji postihla mrtvice.
Moc toho už dělat nemůže.
Posaď se.
Nabídnu ti něco k pití?
Džus, limonádu, ananasový džus? Ramona miluje ananasový džus.
Cokoli chceš.
Ne, díky.
Dobře.
To víš. Už je to…
Už je to věčnost, co jsem byl v bowlingový lize.
[zasmání]
Jednou jsem nemohl najít svou košili.
Hledal jsem ji všude.
Ramona říkala, že pořád něco ztrácím. Dokonce i košili z vlastních zad, ale…
[smích]
Věděl jsem, že to není jen tak.
Znova jsem tu košili viděl
až před pár týdny, když v televizi ukazovali jedno z tvých videí.
Za život jsem už viděl nějaké šílenosti, ale tohle…
Vážně nemůžu uvěřit, že je to pravda.
Jmenoval se Randy McGovern.
Ta žena vedle něj byla sestra mé ženy, Evelyn.
Hodná, milá ženská.
Umřela kvůli komplikacím při porodu.
Měl dítě?
Dceru. June.
Junebug.
Co se stalo s Randym?
S Ramonou jsme děti nikdy ani nechtěli.
Říkali jsme si, že budeme cestovat, poznávat svět.
Ale život měl pro nás jiné plány.
Když Evelyn umřela, Randy se tak nějak zhroutil.
Začal s pitím.
Pak se jednou objevil u našeho domu s malou June.
Že prý má schůzku a potřeboval by ji pohlídat.
Ale už se nevrátil.
Nechal tu chudinku tady u nás. Byly jí čtyři.
Nikomu se neozval a nikdo už ho neviděl.
Možná se něco stalo. Jako nehoda nebo…
Policie našla jeho auto, ve kterém často jezdil, na prodej,
jeho hodinky v zastavárně.
Vzal mi mou košili
a taky můj řidičák.
Nejspíš ho použil ke změně totožnosti.
Co se s ním stalo?
Řekl bych, že se upil k smrti.
Možná sebevražda, kdo ví?
Je těžké cítit soucit k někomu,
kdo takhle opustil vlastní dítě a ponechal ho jen tak, bez rodiny.
- Nenapadá mě horší hřích. - Ne.
To ne. Něco takovýho by neudělal.
Sám jsi to řekl. Nevzpomíná si, viď?
Možná si nevzpomíná, protože pravda o tom, co udělal,
je nesnesitelná.
[bouchání]
Randy, jsi to ty?
[hraje tesklivá hudba]
Proboha.
[troubení klaksonu]
[Joy] Nechte mě! Pomoc!
- [pískání pneumatik] - [hraje dramatická hudba]
Erneste, vypadni odsud!
Nechte mě být!
Nechte mě!
[heknutí]
Termovizi!
Spusťte to!
[hučení zbraní]
[úpění]
Erneste!
Dost!
Ubližujete mu!
[křik]
Erneste!
Ruce nad hlavu! Hned!
Zvedni je!
Erneste, ne!
- [agent] Stoupni si! - Ne!
[vzdálené houkání sirény]
[žena ve vysílačce] Mají ho.
Kam s ním jdete?
Erneste!
- [zabzučení zámku] - [cvaknutí dveří]
Kevine.
Jsi v pořádku?
- Jo, jsem. - Neublížili ti?
- Ne. - Určitě?
- Jo. - Tak jo, pojedeme domů.
[hraje tesklivá hudba]
Tak vám to asi vyšlo, co?
Myslím, že vzhledem k situaci je to celkem férová výměna. Ne snad?
Teď zas můžete žít s rodinou normální život.
[tesklivá hudba pokračuje]
[otevření dveří]
[zavření dveří]
Čau.
Omlouvám se za auto.
Jde jen o auto. Ty jsi v poho?
Jo.
[hraje hloubavá hudba]
[nesrozumitelný hovor]
Přesně na tuhle chvíli
jsem čekala.
[hučení zbraní]
Ne.
Zpátky, dobrý.
[zavření dveří]
[smích lidí]
Pojďte za mnou. Tudy. Tady je.
Tady máme naši hrdinku.
Pánové… a dámo,
seznamte se prosím s doktorkou Leslie Monroeovou.
Vlastně bych se měl opravit.
Agentkou Monroeovou.
To ona nám asistovala při dopadení toho, co vidíte před sebou.
- Moc dobrá práce. - Bravo.
Takže nyní… Ne, prosím, podívejte se.
To víte, že jste udělala víc než jen asistovala.
Co bude dál?
- [Schipley] Co? Jak dál? - [Leslie] No…
Co s ním budete dělat?
No, je mrtvý, tak…
co se nám bude chtít.
[poplácání po rameni]
[hraje tesklivá hudba]
[zaklepání na dveře]
[štěkot psa]
[otevření dveří]
Dobrej.
Je tady Kevin?
Nepotkala jsem ho ve škole.
Jo, dává si od všeho trochu pauzu.
Radši přijď někdy jindy.
Jo, dobře.
[Kevin] To je dobrý, mami.
Čau.
Neodepsal jsi mi ani na jednu zprávu.
Jo, já…
Nějak se mi nechtělo s nikým mluvit.
To nic. Já to chápu.
A co u tebe?
No, mám zaracha až do 80, ale kromě toho paráda.
Jen jsem chtěla vědět, že jsi v pohodě.
Jsem.
Dík.
Ne, teď vážně. Jsi v pohodě?
Jo.
Dobrý.
Měj se.
[otevření a zavření dveří]
[hraje tesklivá hudba]
Čau.
Je tu teď tak ticho.
Je to zvláštní.
[zasmání]
Takhle pršelo v den, kdy ses narodil.
Pamatuju si to, protože jsem vezl tvou mámu do nemocnice
a byl příšernej provoz.
Měl jsem strach, aby neporodila v autě.
Byl jsem vyděšenej.
Slíbil jsem sám sobě, že jestli do tý nemocnice dojedem,
budu ten nejlepší táta na světě.
[hřmění]
Je to sranda.
Když jste vy děti malý, je snadný být rodič.
Děti nevidí, kdo doopravdy jsme.
Vidí jen to dobrý.
Co chceme, aby viděly.
Ale jak rostou…
je čím dál těžší a těžší skrýt, co nechceme, aby si na nás všimly.
Víš,
asi jsem nikdy nezjistil, kdo vlastně jsem.
Furt jsem se za něčím honil.
Nový místa, nový práce…
Doufal jsem, že něco klapne.
A ze mě konečně bude chlap, jakým chci být pro tebe a Fultona…
a tvou mámu.
Pak se ale objevil Ernest a já si řekl:
„To je ono.“
Konečně najdu…
nějaký smysl.
Konečně může mít můj život smysl.
Ale ztratil jsem sám sebe.
Vím, že jsem tě zklamal.
Porušil jsem slib.
[hraje tesklivá hudba]
Vím, že tě trápí to s Ernestem.
Ale zachoval ses správně. A to je hlavní.
Jsi lepší chlap v 16
než já v 45.
Smekám před tebou.
Vedl sis dobře, na rozdíl ode mě.
- [pískání přístroje] - Otočte se na mě, prosím.
Otočte se.
Řekl jsem, ať se otočíte!
Slyšíš?
[hraje zlověstná hudba]
Slyšíš?
Jsi snad hluchej?
[hraje jemná hudba]
[hraje zlověstná hudba]
[konec hudby]
[úpění]
[křik]
Slyšíš?
[křik agenta 1]
[hekání agenta 2]
Jo, na živý to funguje taky.
[pískání poplachu]
[neslyšně] Díky.
Radši zmiz.
[hraje dramatická hudba]
Kde je náš Uber?
Je to Lyft, káčo.
- Ty jsi káča, Taro. - Co kecáš?
Tady nás okradou a zabijou.
- Bude to v pohodě. - Půjdeme do Taco Bell.
[všechny] Jo!
- Počkat, už je tu. - Bože můj, díky.
Dobrej! Jedete pro Gabby?
[křik dívek]
To snad ne.
Ernest! Juhů!
Promiňte, to je můj Uber.
To je Lyft, krávo.
Pa!
Stůj!
Ou jé!
Tak kam to bude, Erneste?
Jak chceš.
[hraje zádumčivá hudba]
Erneste?
[tlumená rána]
[vrzání]
[zavrzání pantu]
Chybělo mi to tady.
[hraje zlověstná hudba]
Randy a duch. Zatracený duch.
Padesát let jsem o tom mlčel.
Ale minulost mě nakonec přece jen dohnala.
Vůbec nic nevím, přísahám.
Lžeš mi. Šel jsi po mně.
- Snažil jsem se mu pomoct. - [křikem] Ty lžeš!
- Franku? Slyšels to? - Dobře, jo.
Zůstaň tu.
- Opatrně. - Jasně.
[hraje napínavá hudba]
- Co to děláš? - Něco jsem zaslechl.
Fuj!
Já taky.
- Zůstaň tu. - To tak.
Tak pojď.
[napínavá hudba pokračuje]
Zahoď to.
Dobře, jen klid.
Prosím, neubližujte mu.
Byl to Ramonin nápad.
Nemohla mít vlastní děti. A když její sestra zemřela,
říkala, že je to znamení od Boha.
Že Randy by se o June bez její matky nepostaral.
Přinutila mě k tomu. Nechtěl jsem. Přinutila mě!
Co si o tom promluvit? Položte tu zbraň.
- Stát! - Dobře.
- [Melanie] Franku, co se děje? - [heknutí]
[Frank] Zmizte odsud!
- Tati! - Pojď!
[hekání obou]
[heknutí Franka]
[hraje zlověstná hudba]
Nechte ho být!
[křik]
Běž za mámou!
[výstřel]
- Rychle! - Přestaň!
- Kevine! - [Kevin] Schovat!
Kevine, ne!
[hekání Fultona]
Kevine! Ne!
[Kevin] Zůstaň tam! Zavolej poldy!
[zasmání]
Malá Junebug.
Učinila Ramonu tak šťastnou.
Vždycky chtěla mít svou vlastní holčičku.
Teď už s námi ale nemluví.
Možná to v hloubi duše tuší…
- [křik Kevina] - [heknutí Ernesta]
[hraje dramatická hudba]
[lapání po dechu]
Ty?
[hekání]
Já tě zabil!
Věděl jsem, že přijdeš.
[kroky]
Kevine!
[lapání po dechu]
- [křik Franka] - Tati, ne!
[křik Ernesta]
[hřmění]
[lapání po dechu Franka]
[hraje tesklivá hudba]
Kevine.
Tati.
Dobrý. Jsi v pořádku?
Erneste.
[Melanie] Franku! Kevine! Díkybohu!
[houkání sirén]
[Schipley] A to je vše?
Ten duch, co ve vašem domě strašil asi 50 let, zničehonic
zmizel?
Byla tma.
Pršelo. Byla noc, ale…
Koukal jsem se všude a nikde nebyl.
Proč by tak najednou zmizel?
To nevím. Asi už tu nepotřeboval být.
Našel chlapa, co ho zabil.
A odešel.
[výdech]
Co se doopravdy stalo?
[hraje tesklivá hudba]
[výdech]
[hraje emotivní hudba]
[utichání hudby]
Ahoj, tati.
[hraje emotivní hudba]
[pláč]
[konec hudby]
[Kevin] Pěkný.
Taky to zkusím. Schválně.
[heknutí]
Já vím, jsem na nic.
[hraje tesklivá hudba]
[utichání hudby]
Sbohem.
[Schipley] Kevine.
Pověz, co se stalo.
[hraje radostná hudba]
PRODÁNO
- [Fulton] Mrzí mě, že tam nejsem. - No jo. Určitě jsi z toho zničenej.
Proč se neučíš, hochu?
Vždyť je sobota. No tak.
Co je to sakra sobota? Běž se učit.
Upřímně, nezávidím těm, co se tady o to budou starat.
[smích obou]
Víš, vlastně mě dvakrát netěší, že už nebudeme sousedi.
Budu jen o pár kiláků dál.
Navíc dostanu auto.
Tak jo. Polib si, vole.
Já vím. Cink-cink! Strašidelný domy teď jedou.
[zakašlání Franka]
- Myslel jsem, že vás tu najdu. - [Melanie] Auto je naložený.
Čas se rozloučit.
Berte to jako poslední šanci, abyste udělali to, co jste tu dělali,
nebo se předtím chystali dělat.
Prosím, zachraň mě.
- Pardon. - Ale nemusíte to tak prožívat.
- Dík. - [Frank] Uvidíme se.
- Tak jo. - [Frank] Život je dlouhej.
Mí rodiče.
[zasmání]
[hraje tesklivá hudba]
Na co myslíš?
Myslíš, že nás pořád vidí?
Ať už je kdekoli.
To nevím.
Možná.
[hraje „On My Own“ od The People's Thieves]
PRO DYLANA