LE BEILO GAMBITAS
ŠEIMOS RITUALAS
PO ŠIMTS
SLAPTOJI TARYBA
ABRAKADABRA
LE BEILO GAMBITAS
ŠEIMOS RITUALAS
Aleksai, čionai!
Greičiau!
Paskubėk.
Lipk ir nesirodyk.
Danieli, man baisu.
Danieli, prašau. Jie mane nori užmušti.
Maldauju, padėk man. Danieli, prašau.
Jis čia.
Ne! Dieve, ne!
Ne, Čarlzai! Liaukis!
- Helen! - Ne, prašau, liaukitės!
Ne! Čarlzai!
Ne.
Čarlzai.
Ne, nereikia, maldauju.
Prašau. Ne. Nereikia to daryti.
Danieli, labai tavimi didžiuojuosi.
Prašau, paklausyk...
Nereikia šito daryti. Nieko nenutiks.
Helen! Prašau, įkalbėk juos!
Helen!
Prašau, nereikia! Prašau!
PO 30 METŲ
Prisiekiu būti tau ištikima
nuo šios dienos.
Laimėje ir varge.
Turte ir neturte.
Sveikatoje ar ligoje.
Kol mirtis mus išskirs.
Nors tavo šeima turtingesnė už patį Dievą,
jaučiuosi dėl to žiauriai blogai,
tavo tėvas manęs nekenčia, o alkoholikas brolis kabinėjasi...
Aš nuoširdžiai nekantrauju tapti tavo šiek tiek kvaištelėjusios šeimos nare.
"Šiek tiek"? Švelniai pasakyta.
- Labas. - Labas.
Eina šikt!
Atrodai tobulai.
Ką tu čia veiki?
Rūkai? Mano vaikystės kambaryje?
Duok man.
Mums jau metas.
Tavo tėvas atrodo taip, lyg dalyvautų laidotuvėse.
- Jis manęs nekenčia. - Ne. Tai ne neapykanta, Greise.
Jis mano, kad man reikalingi tik tavo pinigai.
Juk tai tiesa. Taip.
- Palauk šiek tiek... - Koks tu piktas!
Kas? Ne, tai tiesa.
Mieloji, tu palauk. Gerai?
- Gerai. - Gerai? Mes jiems pranešime netikėtai.
- Taip. - Pas mus vyrai trejus metus mergina.
Mes taip nesielgėme.
Mes tik 18 mėnesių...
Dulkinomės.
"Dulkinomės"? Na, taip.
- Reikia paminėti tai priesaikoje. - Aš paminėsiu.
Puiku.
Kam rūpi jų nuomonė? Jie - siaubingi žmonės.
Na, man rūpi.
Nes jie - mano mylimo vyro šeima.
Aš noriu, kad jie mane priimtų.
Kaip jautiesi? Aš siaubingai nervinuosi.
Ne, tiesiog. Aš tik...
Be tavęs aš...
Esu vienas mūsų.
Labas.
- Danieli. - Mane atsiuntė jus pakviesti.
Ateina jaunikis Kelnes prišikęs
Jis negali patikėti
- Kad jo gyvenimas baigtas - Danieli, mulki. Liaukis.
Aš tave paleisiu po trijų, dviejų... paleidžiu.
Ramiai.
Žinok, dar ne vėlu pabėgti.
Tu dar nepriklausai mūsų šeimai.
Tai - komplimentas.
Na, jei esi pasiryžusi įsilieti į Le Domas gretas,
tuomet malonėkite leistis į apačią.
Sveikinu, mulki.
Ačiū.
Negaliu patikėti, kad po pusvalandžio
tapsiu Le Domas žaidimų...
Dinastijos? Imperijos?
Viešpatavimo. Mes sakome "viešpatavimas".
- Viešpatavimas. - Taip, bet...
Žinok, Danielis teisus.
Mes galime tiesiog dingti iš čia.
Taip. "Ačiū už dovanas. Apsišikite visi."
Ne, rimtai sakau, mieloji.
Aš duodu tau šansą pasitraukti.
Dabar.
Ne, ačiū. Niekur aš nesitrauksiu.
Pasiruošusi?
Tikrai ne.
SLĖPYNĖS
Prašau šypsotis.
Jis galėjo išsirinkti geresnę.
Tu taip sakai, nes jį myli labiau.
Liaukis. Aš myliu jus visus vienodai.
Dveji metai - ilgas laiko tarpas, Aleksai.
Maniau, jog būsim tavęs netekę.
Šypsokitės.
Kuo natūraliau, tuo geriau.
Puiku.
Nepriimk to asmeniškai.
Jie tik bando suprasti, ar tu - ne pinigų ištroškusi kalė.
Kaip mano žmona.
Kairiau.
Ji - gana graži. Jei esi gerai išgėręs, ta prasme.
Bet mūsiške ji netaps.
Žinoma, kad ne, brangioji.
Ji turi sielą.
Kur, po galais, tavo sesuo?
Neabejoju, dėl to kaltas Fičas.
Jis niekam tikęs. Tačiau jis - mūsiškis.
O Greisė?
Štai kur tu.
Sveiki!
Labas.
- Padėk man. - Gerai.
Gražus portsigaras.
Ačiū. Mano mamos.
Tu rūkai?
Ne.
Nerimauji?
Kad kraujas nepakankamai mėlynas?
Jie tą patį kalbėjo ir apie mane.
Tikrai?
Aukštyn galvą, velniop juos.
Svarbu tik tai, ką galvoja Aleksas.
O tai mes žinom.
Aš tave myliu.
Išsitepiau?
Šūdas.
Ar prisimeni nors ką, kas šiandien vyko?
Mano galvoje - rūkas.
- Bet neabejoju... - Taip.
- Ar mes susituokėm? - Mes susituokėm.
Tu - mano žmona?
- Eina šikt, bliamba. - Taip. Tu - mano vyras!
O Dieve. O, šūdas. Mieloji.
- Mielasis. - Ei.
Suknelė trukdo.
- Žinau. Klausyk. - Apkabink mane.
Turiu tau kai ką pasakyti.
- Nutilk. Maukis kelnes. - Ne, aš turiu tau pasakyti.
- Greise, mieloji. - Pati numausiu.
O, šūde! Ten kažkas stovi!
Ką?
Jėzau, teta Helen! Gal palaukite?
Jums teks geriau pasislėpti.
Mes nesislepiame.
Visi laukia.
Mes už poros minučių nusileisime.
Atleisk, mieloji.
Kas čia buvo?
Tai mano teta Helen.
Ji... Nepaiso ribų.
Taip.
Čia, žinoma, yra slaptos durys.
Iš tarnų koridoriaus.
Jis vingiuoja po visą namą.
Atleisk, o kas laukia?
Mėginau tau pasakyti.
Vidurnaktį mes turime sužaisti vieną žaidimą.
Taip pas mus priimta, kai į šeimą atvedamas naujas narys.
- Žaidimą? - Taip.
Kokį?
Nežinau. Traukiama korta.
Gali būt nardai, kroketas, šaškės, kas tik nori.
Žinau. Tai kvaila.
Keistoka.
Bet kodėl?
Nes, spėju, turtą susikrovėm iš žaidimų, tad tai - iniciacijos dalis.
Ar turiu laimėti?
Ne. Tu turi dalyvauti.
Tada...
Tik tada tampi šeimos nare.
Jei atvirai, jiems tai svarbiau, nei laimėjimas.
- Ir viskas? - Taip.
Žinau, skamba absurdiškai.
Tiesiog toks keistas šeimos ritualas.
Tai teks daryt tik vieną kartą.
Gerai.
- Taip. - Gerai.
Jei to reikia, kad tavo šeima mane priimtų,
šaškėm suskelsiu kaip reikiant.
Aš jomis gerai žaidžiu.
Gerai.
Tu eik, aš ateisiu po 10 min., nes man reikia pasiruošt žaidimui.
- Supratau. - Taip.
Gerai. Pasimatysim apačioje. Muzikos salėje.
Taip. Kiekvienuose normaliuose namuose yra muzikos salė.
Apačioje. Antros durys dešinėje.
Gerai.
Taip ir maniau, kad tu čia.
Neabejoju, kad ponas Le Beilas šįvakar čia, su mumis.
Kiek jai papasakojai?
Nieko. Ir nepasakosiu.
Rytoj mūsų čia nebus.
Jei ji ištrauks tą kortą, ar padarysi tai, ką reikia?
Atleiskite, sakykite, ką norėjote pasakyti.
Judink subinę ir būk čia prieš vidurnaktį.
Paskambink man, kai gausi šią žinutę.
Dora, prašyčiau dar du.
- Greise, mieloji. - Sveiki.
- Tavo priesaika buvo nuostabi. - Ačiū.
Aleksas nesakė mums, kad augai globėjų namuose.
Pastaruoju metu jis apskritai mums nieko nesako. Šampano?
Ačiū.
Mano globėjai buvo nuostabūs žmonės.
Jie darė dėl manęs, ką galėjo.
Bet tai vis tiek buvo laikini namai.
Aš visada svajojau turėti šeimą.
Neabejoju, kad Aleksas mielai būtų gyvenęs nuodėmėje.
Neabejoju.
Tačiau jis suprato, ką man reiškia
pagaliau turėti tikrą, pastovią šeimą.
Nenoriu jūsų nuvilti.
Greise. Pirmą kartą tave išvydusi pasakiau Toniui:
"Pagaliau. Nors vienas mūsų vaikas atsivedė į namus gerą žmogų."
Tu neįsivaizduoji, kaip mes dėkingi tau, kad sugrąžinai mums Aleksą.
Tačiau prašau tavęs,
pasistenk įkalbėti jį pasilikti šeimoje.
Juk mes - jo šeima.
Aš pažadu.
Ak, širdele.
Žinojau, kad sutiksi.
- Ei. - Labas!
Mama, pagrobsiu ją, gerai?
- Labas. - Labas.
Ką ji tau sakė?
Ji - labai miela.
Ar ji ką pasakė?
Ne.
Gerai.
Kas tau? Ar kas nutiko?
Ne, nieko.
Tiesiog nekaip pasijutau.
Jei nori prigulti, gal galim sužaisti ryt?
- Ne, turim žaist šiąnakt. - Rankas aukštyn!
- Žudyk, žudyk! - Ne!
- Ei! - Gaudyk jį, Džordžai!
Mums pavyko, tėti.
Nusiimk tučtuojau!
- Tėti? - Bėk žaisti, vaikine.
Tu toks įsitempęs.
- Le Beilas tave pagaus. - Šiknius.
- Žudyk, žudyk! - Pone Le Beilai!
Tu. Ponia balta suknele.
Tu, tikriausiai, nuotaka.
- Labas. - Fičas Bredlis.
Greisė.
Malonu.
- Aleksai. - Labas, Fičai. Kaip laikaisi?
Šaunuolis.
Atleisk, kad pavėlavome.
De Golio oro uoste teko ilgai laukti užsakomojo skrydžio.
O komercinėmis oro linijomis nebegaliu skraidyti.
- Tai neįmanoma. Juk supranti. - Greise!
Labas!
- Labas! - Aš - Emilė.
Dievulėliau, kokia puiki suknelė!
Aš tave seku instagrame.
Tikrai? Tai...
Mes tapsim geriausiom draugėm.
Labas. Malonu tave matyti.
Aš taip džiaugiuosi, kad tapau jūsų šeimos nare.
Aš irgi!
Tai nuspręs jis, brangute.
Teta Helen, džiugu jus matyti.
Rudaplauke dukterėčia,
tu vis dar egzistuoji.
Ponios ir ponai, jau 23.55 val.
Tau nuneš stogą.
Gerai.
Ši salė skirta tik šeimos nariams.
Po tavęs, brangioji.
Eina šikt.
Prosenelis mėgo šiuos žaidimus.
Greise.
VIKTORAS LE DOMAS
Sėskis.
Ar tau patinka žaisti?
Priklauso nuo žaidimo.
Tai netrukus sužinosime.
Spėju, jau pastebėjai, jog mūsų šeima itin gerbia tradicijas.
Atėjo metas ir tau prisijungti prie jų puoselėjimo.
Metas pasakaitei.
Kaip turbūt jau žinai, mano prosenelis Viktoras
įkūrė kuklią spaustuvę Pilietinio karo metu,
spausdinusią lošimo kortas.
Kita karta,
mano senelis plėtė verslą ėmęsis sporto inventoriaus ir žaidimų gamybos.
Man stojus už "Le Domas Family Games" vairo, įsigijome net 4 sporto komandas
ir pasiekėme dar didesnių aukštumų.
Kai kurie vadintų tai sėkme, tačiau prireikė truputį daugiau.
Toks įspūdis, jog kažkas globoja mus iš aukščiau.
Viskas prasidėjo nuo dosnaus geradario.
LE DOMAS LOŠIMO KORTOS
Ir šios dėžutės.
Supranti, jaunystėje prosenelis plaukiojo prekybiniu laivu.
Sunkus tada buvo gyvenimas.
Ir, kaip daugelis, jis troško daugiau.
Vienoje iš daugelio užjūrio kelionių
prosenelis susipažino su ponu Le Beilu.
Jis buvo... Jis tuo laivu plaukė kaip keleivis.
Kolekcininkas, galima sakyt.
Supirkinėjo egzotiškas senienas ir perpardavinėjo jas Amerikos turtuoliams.
Išsiaiškinę, kad jie abu - aistringi lošėjai,
ilgas valandas pliekė kortomis.
Le Beilas tuo metu turėjo šią
dėžutę.
Vieną vakarą, gerokai padauginęs romo,
Le Beilas pasiūlė lažybas.
Jei prosenelis įmins šios dėžutės paslaptį
iki atplaukiant į uostą,
Le Beilas finansuos bet kurį prosenelio sumanymą.
Na,
prosenelis ilgai tyrinėjo šią dėžutę.
Kol galiausiai...
Ir nuo to laiko,
kai į Le Domas šeimą atvedamas naujas narys,
mes dedame tuščią kortą į šią dėžutę.
Mūsų pretendentas gauna garbę ištraukti kortą,
o ponas Le Beilas nurodo mums, kokį žaidimą teks žaisti.
Aš ištraukiau šachmatus.
Aš - "Senmergę".
Kas ta "Senmergė", po galais?
Fičai...
Man tereikia ištraukti kortą?
Brangioji, tavo eilė.
Kas ten parašyta, mergyt?
Parašyta
"Slėpynės."
Mes tikrai eisim slėpynių?
Ar viskas gerai?
Taip. Tokios taisyklės.
Slėpynės, tiesa, tėti?
Taip, tiesa.
Tokios taisyklės.
Tai kas slėpsis, o kas ieškos?
Tai tavo iniciacija, brangioji.
Tu turi slėptis.
Žinoma.
Bus smagu, mieloji.
Eik į mano kambarį ir lauk manęs, gerai?
- Aš noriu rimtai žaisti. Tai taip keista. - Ne, aš suprantu.
Už poną Le Beilą.
- Už poną Le Beilą. - Už poną Le Beilą.
Taisyklės - paprastos.
Gali slėptis bet kur šiuose namuose.
Mes suskaičiuosim iki 100 ir eisim tavęs ieškoti.
Nemanote, kad taip nesąžininga?
Ak. Ne, kamerų mes nenaudojame.
Visada žaidžiame taip, lyg žaistume prosenelio laikais.
Visada.
Vadinasi, neturiu jokių šansų laimėti?
Na, gali slapstytis iki aušros.
- Ne, ačiū. - Ne.
Pradėsime skaičiuoti vos tik tau išėjus.
Gerai.
Greise, sėkmės.
SLĖPYNIŲ DAINA
Kas nori pažaisti?
Metas žaist slėpynes.
Bėk, bėk, bėk
Ir gerai pasislėpk
- Bėk, bėk, bėk - "Taip apsaugosiu karalystę...
- Aš tave surasiu - ...pats nuspręsiu,
- ar karaliauti verta..." - Spruk į tamsą
Greičiau, aš tave vejuosi
Nieko nekalbėk
Tik gerai pasislėpk
Tipenk į rūsį ar lįsk po lova
Kad ir kur bėgsi
Aš tave surasiu
Nesitrauk iš šešėlio
Visi berniukai ir mergaitės
Sėdėkit tyliai it pelytės
Aš jus vis tiek surasiu
Bėk, bėk, bėk
Vis tiek tapsi mano grobiu
Bėk, bėk, bėk
Slėpkis nors ir visą naktį
Gali pasislėpt naktyje
Bet kas į sprandą tau kvėpuos?
Nieko nekalbėk
Tik gerai pasislėpk
It varlė keptuvėje
Ar omaras puode
Tu nesupranti Surasiu aš tave vis tiek
Nors kalnu ramiu tu apsimesk
Arba tylia pele
Toni, kas čia, po galais? Kiek jam metų?
Aš vis tiek tave surasiu
Tik tak
Ar jau pasislėpei?
Tik tak
Klausyk laikrodžio
Traukis kur tamsu
Nedelsk nė akimirkos
Nedirsčiok
Tik gerai pasislėpk
Paskutinė dešimtis.
Dešimt, devyni, aštuoni,
septyni, šeši, penki,
keturi, trys, du, vienas.
Aš einu ieškot.
Sūneli, gal verčiau lik čia.
Saugok duris.
Ačiū, Čarite.
Kaip pirmoji naktis, Greise?
Puikiai. Tiesiog puikiai.
Sėdėjau maisto lifte.
Aleksai, mielasis, gal palaikyt draugiją?
Kad tave kur.
Ar dar ilgai?
Ar ilgai tai paprastai trunka?
Čia nėra nieko paprasto.
Tai vyko vos kartą, kol esu šioj šeimoj.
Ar privalau mokėti naudotis šiuo daiktu?
Žinai, ką?
Aš trumpam stabtelėsiu. Vidurius suka nuo nervų.
Juk žinai, kad tavęs nemėgstu?
Tiek to.
Man pakaks.
Šūdas.
Džordži.
- Atsiprašau. - Jėzau.
- Vos neapsimyžau. - Žinau.
- Įdėmiai manęs paklausyk. - Džordži.
- Šūdas. Eikš. - Palauk. Ką mes darom?
- Sėsk. Suknelę suimk. - Gerai. Jėzau.
Džordži, žinau, kad tu kažkur čia.
Džor...
Čionai! Visi čionai!
Aš ją radau!
Aš!
Tėti! Aš ją radau! Žiūrėk.
Tėti, pažiūrėk, ką aš...
Šūdas, šūdas.
Jėzau Kristau.
Čia juk Klara.
Ar tau pasirodė, kad ji vilki ilgų ilgiausią vestuvinę suknelę?
Kodėl iššovei jai į veidą, dukrele?
Reikia ją tik sužeisti. Ji turi likt gyva ritualui.
Aš nežinau.
- Išgirdau šūvį. - Taip.
Ak.
Jei ji mirs, ar užsiskaitys?
Žinoma, kad ne.
Turi būti nuotaka.
Ką dabar darysim?
Nežinau. Galvoju.
Klara, ei.
Viskas bus gerai.
Danieli, gal gali?
- Gerai, eime pasivaikščiot. - Ji mirs.
Pasivaikščiosim.
Ką su ja darom?
Išnešam iš čia. Kad Greisė nepamatytų.
Duok man žibintus, bliamba.
Gerai. Mesk.
- Skaičius. - Iškrito skaičius.
- Imk už kojų. - Gerai.
Laikyk.
Ji slysta. Gerai. Eime.
Ji buvo mano mėgstamiausia.
Lik čia. Nejudėk.
Mieloji, stokis.
Reikia nešdintis iš čia kuo greičiau.
Gerai. Stok, štai taip.
Imk telefoną, raktus.
Bliamba. Šūdas.
Styvensas greičiausiai paėmė telefoną...
- Aleksai, ką tai reiškia? - Tau teks bėgti.
Slėpynės.
Tu ištraukei baisiausią kortą.
Jie mano... Kad privalo tave nužudyti iki aušros.
- Kurių galų? - Eik paskui mane.
Sekundėlę!
Palikau ten ginklą.
Gerai.
Na, mergyt, daugiau nesusimauk.
Tu - nugalėtoja. Supratai?
- Turi batus? - Aleksai.
- Mieloji, apsiauk batus. - Aleksai, ką tai reiškia?
Aukis batus. Greičiau.
Štai taip.
Gerai.
Jie mano, jog jei tavęs nenužudys,
šeimai nutiks kažkas labai blogo.
Ne... Turėjau apsimesti, jog žaidžiu, kad galėčiau tave išgelbėt.
Bet namai užrakinti, todėl bus sudėtinga.
Tu žinojai, kas bus, jei ištrauksiu tą kortą.
- Nesitikėjau, kad jie rimtai žais. - Žinojai!
Niekas nebuvo jos ištraukęs. To niekada nebuvo.
- Bet tu žinojai! - Ne.
- Aš - Ričardas Babis. - O aš - Čarlis.
Šiandien pamokysime jus naudotis arbaletu.
Bliamba. Aš maniau, kad nieko tokio nebus.
Jei visai nebūčiau traukęs kortos, tada...
Tada tavo bepročių šeimynėlė nebūtų...
- Dieve, jie nori mane nužudyti. - Ne, tada jie nužudytų mus abu.
Susituokęs su šeimos nariu, privalai ką nors sužaisti.
Jei ne, tada miršti.
Žinau, skamba beprotiškai, bet, patikėk, tai tiesa.
Tai nutiko mano dėdei.
Jis vedė, atsisakė žaisti ir kitą rytą mirė.
Jo žmona irgi. Tas pats nutiko mano pusseserei Reičelei.
Ir dar daug žmonių, kurių nepažinojau.
Privalai žaisti, ir viskas.
Sakei, kad tavo šeima - kvanktelėjusi,
- bet nesakei, kad jie - psichai žudikai. - Žinau.
- Atvežei mane čia nė neįspėjęs. - Tu norėjai tekėti.
- Tai aš dabar kalta? - Ne, atleisk.
Rimtai kalbi?
- Galėjome pabėgti. - Žinau.
- Galėjome... - Ne. Tokios yra taisyklės.
Negali imti ir pabėgti.
Turi tuoktis čia ir turi žaisti nelemtą žaidimą.
Tu nieko man nesakei.
Galėjai mane įspėti. Mes...
- Tiesiog... - Jei būčiau pasakęs, būtum mane palikusi.
Jei nebūčiau pasipiršęs, būtum mane palikusi.
Tu man esi viskas. Pažadu, kad išvesiu tave iš čia.
Gerai? Tik paklausyk manęs.
Eik tiesiai šiuo koridoriumi, kol prieisi virtuvę.
Aš nubėgsiu į apsaugos kambarį.
Atrakinsiu visas duris.
Aš atrakinsiu visas duris.
- Nepalik manęs. - Tada tu tiesiog bėk.
Aš privalau, mieloji. Taip reikia.
Eik, kol prieisi virtuvę.
Ei. Tau pavyks. Kur eisi?
Tiesiai iki virtuvės.
Iki virtuvės. Puiku.
Tau pavyks. Viskas bus gerai.
- Aš tave myliu. - Aš tave myliu.
Eik.
Gerai.
Bliamba.
Gerai.
Bliamba.
Ei, matei ją?
Ne. Ji gali būt bet kur.
Radau ją.
Jėzau! Bliamba!
Prakeikimas!
Emile, taikyt reikia į svorio centrą!
Kad aš nemoku!
Padėkit, padėkit.
Bliamba.
Atėjau pasiimti išgerti.
Aš privalau visus pašaukti.
Nereikia.
Ne.
Gali man padėti. Prašau.
Tau vis tiek bus galas.
Aš tik nenoriu būti išdaviku.
Danieli, maldauju.
Man labai gaila.
Tiesą sako, kad turčiai yra kitokie.
Duosiu tau dešimt sekundžių.
Danieli.
Vienas, tūkstantis.
Du, tūkstantis.
Du su puse, tūkstantis.
Ji - kabinete!
Nukreipk ginklą nuo savęs.
Paleidai ją?
Išties.
Tu - apgailėtinas.
Išties.
Galėtum bent jau apsimesti, kad tau rūpi.
Neabejoju, kad surasit ją ir nudėsit su manim ar be manęs.
Prisiminiau kai ką.
Aleksas gal ir klydo, kad nesakė Greisei,
bet aš prisimenu tavo reakciją, kai tau pasakiau apie visa tai.
Tu nė nemirktelėjai.
Pulte puolei parduoti sielos.
Žinai, kur užaugau, ir koks buvo mano gyvenimas.
Būčiau verčiau mirusi, nei netekusi viso šito.
Na... Iš tavo lūpų.
- Kur ji? - Bijau, ką tik prasilenkėt.
Toni, Aleksas paspruko. Apgailestauju.
Prakeikimas.
Kas dabar susimovė?
Vis dar aš?
Radote ją? Jau baigta?
Ne, niekas nebaigta.
Dabar ji žino, kas vyksta.
Bet Emilė nušovė Klarą į veidą.
Ji negyva. Jūsų žiniai.
Klara negyva?
Ji buvo mano mėgstamiausia.
Bliamba! Pamiršau ginklą.
Tėti, aš pamiršau ginklą. Nevėkšla.
- Nieko tokio. - Aš - nevėkšla!
Tu ne nevėkšla, dukrele.
Mieloji, imk mano.
Pone Le Domai, aš ką tik mačiau ją bėgant...
- Dieve mano! - Dieve mano!
- Nagi, nurimk... - Kodėl man nuolat tai nutinka?
- Eina sau! - Na, nusiramink.
Mieloji.
- Nieko tokio, mieloji. - Nepyk.
Pasivaikščiokim truputį, suraskim tau žolytės. Gal nusiraminsi kiek.
Gal surasim gyvą tarnaitę, kad sutvarkytų visa tai.
Pala.
O tarnaitės nesiskaito?
Ne!
Kodėl visi to klausinėjate?
Mes privalom...
Na jau pakaks!
Mes privalom nužudyti nuotaką iki aušros.
Mums galas. Mes susimovėm.
Nusiramink. Ieškok sprendimo.
Turim pasinaudoti apsaugos kameromis.
- Turim gerbti tradiciją. - Ne, ji teisi.
Ar prosenelis nebūtų naudojęsis kameromis, jei būtų jas turėjęs?
Juk tai, kad jo laikais nebuvo kamerų, nėra jokia tradicija. Kvailystė.
Būtent.
Laikai keičiasi.
Tuomet gal galiu pasinaudoti šio amžiaus ginklu?
- Rankinėje turiu ginklą. - Tikrai?
Ne. Naudosimės prosenelio ginklais, tai - tradicija.
Tu labai išrankus.
Gerai, kad nors tų kaukių neverčiat dėvėti.
O, ne. Tai buvo tėčio idėja.
Devintame dešimtmetyje.
- Privalome likti ištikimi tradicijoms. - Po šimts, sese.
Jei nesurasim jos ir neatliksim ritualo, mirsim mes visi.
Toni, eik su Danieliu įjungti kamerų.
Visi kiti - išsiskirstom. Ir suraskite Aleksą kas nors.
Jėzau.
Šūdas, bliamba.
Greičiau, Aleksai.
Monitoriai.
Gerai.
O, šūdas.
Šūdas, šūdas.
Tavo teta pernelyg sureikšmina smulkmenas.
Kam rūpi, kaip mes ją surasim?
Visiškai sutinku.
Taip.
- Mes - ne vieninteliai. - Ką?
Kažkas įjungė kameras.
Aleksas.
Atidaryti duris.
Atidaryti duris, bliamba.
O, bliamba.
Pasitrauk.
Bijau, negaliu to padaryti.
Amunicija - suvenyrinė.
Negi manei, kad būsiu toks kvailas...
Šitaip!
Atidaryk duris, Aleksai!
Ji - čia!
Atidaryk sumautas duris!
Po šimts, Aleksai!
Atidaryk duris!
Ne. Ei, ne!
Jei nepadedi mums, nešdinkis velniop.
Palikite ją ramybėje!
Ar girdi mane?
- Aleksai! - Ji - mano žmona!
Ei.
Aleksai.
Aleksai, nebūtina to daryti.
Aleksai.
Gerai.
O Dieve.
Žinau.
- Žinau. - Turi man padėti.
- Ji man - viskas. - Žinau. Mes ją išgelbėsim.
- Gerai, ačiū. Prašau. - Aš pažadu.
Kieno tu pusėje?
Aš nukreipiau jo dėmesį.
Sakyk.
Kam rūpi, bliamba.
Herbas. Tau - galva.
Prakeikimas.
Palauk, paimsiu ginklą.
Paskui grįši jo.
Judinkis!
Aš nešu sunkiausią dalį, tėve.
Ilgi metai alkoholio ir kvaišalų vartojimo daro savo.
- O Dieve. - O Dieve.
- Aš nesuprantu, kas vyksta. - Viskas gerai.
Tik tyliau, gerai?
Aš net ne tarnaitė.
Ponui Le Domui tiesiog patinka, kaip šoku.
Apsikeiskime vietomis.
Nes jie ieško manęs, ne tavęs. Nagi.
- Prašau. - Ji čia!
- Ne, ne.
Dieve mano.
Padėk man, prašau.
- Šūdas. - Prašau.
Šūdas.
- Toni. - Taip?
- Ką tu darai? - Na...
Mes juk norime, kad jis grįžtų.
Pone.
O, žmogau.
Ak.
Negalėjau sutaisyti apsaugos sistemos.
Durys ir langai neužrakinti.
Ir bijau, kad Dorą sutraiškė, pone.
Liftas maistui.
Nebeliko nė vienos.
Jėzau Kristau.
Ji naikina mus.
- Kaip jai tai pavyksta? - Mielasis.
Tai kažkokia nesąmonė, Beke.
- Ji - smulkutė blondinė, ir aš ne... - Toni.
Pailsėk minutėlę.
Bet tik minutėlę.
Negalime leisti jai pasprukti.
Turim saugoti duris.
Jis pasiklydo.
Jums nederėjo jo iš viso išleisti.
Atsiprašau?
Mes su juo visada buvom labai panašūs.
Žinojau, kad ta merga ištrauks tą kortą, kad jam tektų rinktis, kaip ir man.
Nesąmonė.
Nė vienas mūsų nesitikėjo šito daryti šįvakar.
Aštuntą manęs laukia golfas.
Jei nepastebėjai, jam nebuvo iš ko rinktis.
Jis jai padeda nuo pradžių.
- Jis nekenčia mūsų. - Ne.
Jis tiesiog bijo savo tikrosios prigimties.
Kaip ir aš bijojau.
Tu niekad nesužinosi, ką tą naktį jaučiau,
kai man pasakė, kad turi mirti vienintelis vyras, kurį mylėjau.
Bet nederėjo man priešintis.
Man reikėjo užmušti Čarlzą pačiai.
Aleksui dar yra laiko žengti teisingą žinsgnį.
Jam tereikia susitaikyti su tiesa.
Kokia gi?
Kad jam lemta valdyti šią šeimą, o ne bėgti nuo jos.
Jam nuo pat pradžių nepatiko mūsų sutartis. Jis - gerasis sūnus, prisimeni?
Tuomet kodėl jis - vienintelis mūsų, matęs poną Le Beilą savo krėsle?
Dieve mano. Jam tebuvo penkeri.
Jis gal, nežinau, susapnavo.
Ar išsigalvojo.
Jei taip sakai.
SUTARTIS SU ŠĖTONU TIKRA AR NE
NAUJA ŽINUTĖ
"Ką tu, biče?"
Idiotas.
Ne kažką.
Šeimos reikalai.
Džordži?
Ak, ačiū Dievui.
Klausyk, žinau, kad labai baisiai skamba, bet...
Bliamba.
Šūdas.
Bliamba.
Mažas šunsnuki!
Radau tave.
Radau tave, kale.
Bliamba!
Ji - lauke. Bėga šiaurinės tvoros link.
Pakviesiu likusius.
Padėkite!
Prašau, padėkite!
Padėkite.
Padėkite!
Bliamba.
Padėkite! Palaukite, sustokite.
Labai prašau, padėkite.
Ačiū Dievui. Ačiū.
- Traukis iš kelio! - Palaukit.
Kas tau negerai?
Gyvuly tu, bliamba.
Mažapimpi čiulpike, šūdo gabale, šiknaskyle, bliamba...
Sušikti turčiai.
Bliamba.
Ji tikriausiai miške. Bet nesijaudinkite, pone, toli nenubėgs.
Aš ją rasiu.
O tvorą pataisysiu rytoj.
Na...
Ji lauke.
Na...
Buvo linksma.
Siūlau pasidalinti vestuvių dovanas po lygiai per rytojaus priešpiečius.
Manai, čia žaidimas?
Taip.
Slėpynės, pamiršai?
Ar supranti, jog jei ji išliks gyva iki aušros, mes visi mirsim?
Visi pamenat, kas nutiko Van Hornams?
Ar jie nežuvo namuose per gaisrą?
Taip rašė spauda, bet...
Tu nenori žinoti, kaip jie mirė. Patikėk.
Ne, pono Le Beilo neapmausit. Ponas Le Beilas jus apmaus.
Geresnių sąlygų išsiderėti negalėjai, Viktorai?
Galėjai...
Nežinau, galėjai perkalbėti, kad išbrauktų šeimos sunaikinimo punktą.
Dabar per tave, mulki, mums visiems šakės!
Esmę supratome, brangusis, ačiū.
Bliamba.
Eikit ir palaukit Styvenso.
Gal jam prireiks jūsų pagalbos.
Tik ne judu.
Jūs nesipainiokite po kojomis.
Nutempkit tarnaites į ožkų duobę.
Ir, širdele, pasistenk nieko nebeužmušti.
Tvarko mulkiai.
- Ne. Tėti. - Eik, Em.
Klausyk mamos.
Klausyk, kada galim dingti iš čia?
Taip?
Juk taip, tiesa?
Šiknon tave.
Danieli!
Danieli, padėk!
Greise.
Kodėl jai reikėjo ištraukti "Slėpynes"?
Kaip manai, tai tikra?
Kas? Kad mes sprogsim ar sudegsim, jei jos nenužudysim?
Nežinau. Gal gali...
Tiek to, aš...
- Man reikia, kad tu... - Negaliu. Jei tu apsivemsi, aš irgi.
Vienas, du, trys.
Trys.
Bet tu juk dalyvavai paskutinėse jų slėpynėse, tiesa?
Kiek tau buvo - šešeri, septyneri?
Ką nors prisimeni?
Aš prisimenu viską.
Su manim buvo Aleksas.
Stengiausi jį apsaugoti.
Nežinau, ką jis matė ir ką prisimena.
Tu visada jį globojai.
Jei tai būtų tiesa, nebūčiau leidęs jam vesti Greisės.
Jis nusipelnė geresnio brolio.
O mes nusipelnėme mirti.
Tik ne mano vaikai.
Mamyte?
Sūneli! Džordži.
Kas tau? Ką tu čia veiki?
Aš...
Aš atsekiau tą ponią ir šoviau į ją tuo ginklu, kurį radau.
Kodėl tai padarei?
Juk visi taip darė.
Mielasis.
Aš labai didžiuojuosi tavimi.
Šūdas.
Ateik čia, Greise.
Sušiktas niekšas!
Močkrušy.
Ačiū, kad paskambinote į "Keliauk saugiai".
Palaukite,
kol būsite sujungti su atstovu.
Labas vakaras. Čia Džastinas. Jūsų skambutis gali būti įrašytas...
Mane kėsinasi nužudyti. Gal gali man padėti?
Taip, galiu padėti.
Jums reikalinga medicininė pagalba ar...
Gali iškviesti policiją?
Taip. Mielai padėsiu šiuo klausimu.
Atsiprašau. Kompiuteris ožiuojasi.
Tuoj perkrausiu.
Džastinai, tiesiog paskambink policijai, bliamba.
Ponia, man rašo, kad jūsų automobilis pavogtas.
Atleiskite, bet turiu jį išjungti.
Ne, ką?
Ką, bliamba? Tu juokauji?
Tokios mūsų kompanijos taisyklės.
- Niekuo negaliu padėti. - Ne, Džastinai, maldauju.
Likite mašinoje. Policija jau vyksta.
Užvesk mašiną, bliamba!
Nebūtina keiktis.
Užvesk mašiną, Džastinai!
Jėzau, aš nieko negaliu padaryti. Mano rankos surištos.
Džastinai.
Alio? Džastinai!
Ar dar kuo galėčiau padėti?
Taip, užsikrušk, Džastinai!
Gerai. Ačiū, kad naudojatės "Keliauk saugiai". Gero vakaro.
Viskas gerai.
Greit atvyks policija.
Viskas bus...
Labanakt, Greise.
Aleksai, čia tu?
Tau nebegresia pavojus.
Mes išvažiuojam.
Kur tu?
Artėjame galinių vartų link, pone.
Tuojau būsim vietoj.
Gerai. Dar ne viskas prarasta.
Toni.
Ei, Styvensai! Už tavęs.
Styvensai!
Išunk muziką, bliamba! Idiotas!
O, ne.
SKAMBUTIS NUTRAUKTAS
Bliamba.
Bliamba!
Déjà vu.
Keista... Išėjau tam, kad pabėgčiau nuo tos beprotystės.
Ačiū, kad sudaužei mano ramybę.
Danieli.
Juk nenori manęs žudyti.
Juk nenori, kad mirčiau.
Nenoriu.
Man tu patinki, Greise.
Tai paleisk mane. Gerai?
Aš silpnas.
Tu - geras žmogus.
Tu iš tiesų esi geras žmogus.
Aleksas tave myli.
O tu myli jį.
Jis tau neatleis, jei mane nužudysi.
Gal ir ne.
Bet jis bent jau liks gyvas.
Negaliu leisti žūti visai savo šeimai tik dėl tavęs.
Tai beprotystė.
Negi nematai, kokia tai beprotystė?
Niekas nemirs... Niekas nemirs.
Tu gali tai pakeisti.
Tai nesąmonė!
Ne.
Aš nesu toks, kokį mane įsivaizduoji.
Aleksas vienintelis buvo ištrūkęs.
Jei kas ir ketino gelbėti tave, tai tik jis.
Gali išeiti.
Žinojai, kad aš čia buvau?
Aš girtas, bet ne aklas.
Turim paskubėti.
Iki aušros liko mažiau nei valanda.
O dar reikia pasiruošti ritualui.
Kur Greisė?
Ji surišta.
Juk nemanei, kad leisiu tam nutikti?
Iš artimųjų visada tikiesi geriausio.
Supranti,
man ji patinka.
Aš tikrai nenoriu to daryti.
Tačiau privalome gelbėti savo šeimą.
Jei mirs ji,
aš jus nužudysiu.
Na...
Tuomet man šiaip ar taip galas.
O gal visa tai - tik pasakos, ir nieko nenutiks.
Liaukis.
Jei tu tikėtum, nebūtum leidęs jai traukti kortos.
Kodėl tu mus palikai, Aleksai?
Nežinau, mama.
Nežinau. Gal vieną naktį, kai giedodamas papjoviau ožką,
suvokiau, jog tai ne visai normalu.
Taičiau mane labiausiai išgąsdino tai,
jog maniau, kad tai normalu.
Tikrai.
Supratau, kad gali padaryti bet ką, jei tavo tėvai tau sako, kad tai gerai.
Tada sutikau Greisę.
Ji - kitokia nei visi jūs.
Ji - gera.
Su ja ėmiau jaustis, kad ir aš galiu būti geras.
Tad jei man teks rinktis tarp jūsų ir jos, aš rinksiuos ją.
Netikiu tavim.
Nemanau, kad tiki,
jog mergina, tave pažįstanti vos pusmetį,
pažįsta tave geriau už mane.
Mūsų šeima turi ypatingą draugą - poną Le Beilą.
Pono Le Beilo dėka mes visi turime daug puikių daiktų.
Tačiau kartais ponas Le Beilas pareikalauja iš mūsų kai ką mainais.
Tu ištversi, Fičai.
Ištversi, Fičai!
Nebūk bailys, Fičai.
Nebūk bailys, Fičai. Tu ištversi.
Žinau, kad ne viskas šįvakar vyko pagal planą.
Bet aš ištaisysiu klaidą, pone Le Beilai.
Jūs pamatysit.
Šią naktį mes atnaujiname savo įžadus.
Taip, kaip darė mūsų protėviai.
Aukodami gyvą kūną ir kraują.
Šlovė...
Broli!
Nuodai!
Tu, šunsnuki!
O Dieve.
Ką tu mums davei?
Tai, ko pylėm ant tarnaičių.
Iš balto buteliuko su raudonu kamšteliu.
Vandenilio chlorido rūgštis!
Eime, tapu tapu.
Greise!
Ar tu... Tu juos nunuodijai?
Ne, tik apnuodijau.
Pasak Google, jie tries savaitę, bet išgyvens.
- Nebijok, išlaisvinsiu ir Aleksą. - Paskui juos!
Mes neturim...
Aš žinojau, kad padėsi.
O aš - ne.
Žinojau tik, kad anksčiau ar vėliau kažkam teks visa tai nutraukti.
Nemaniau, kad man.
Danieli.
Traukis iš kelio.
Čarite.
Tau tikrai nusispjaut, kad aš mirsiu.
Tau nebūtina...
Danieli.
Eik.
Ačiū tau.
Ačiū.
Kur susiruošei, kale?
Kuo save laikai?
Mūsų šeima dar ne tai yra ištvėrusi.
Tu - tik eilinė auka.
Eilinė ožka.
Velniop altorių!
Atliksiu viską čia.
Greise?
Danieli, ei.
Pažiūrėk į mane. Dieve mano.
Ei, žiūrėk į mane.
Senokai to nedariau, tad nieko keista.
Nemirk, gerai?
Danieli, nemirk! Man tavęs reikia, Danieli! Nemirk!
Aš rimtai šįryt kalbėjau. Tikrai tikėjausi, kad stosi į mano vietą.
Tačiau aš tau neleisiu kenkti mano šeimai!
Mirk.
Tu nesi verta mūsų šeimos.
Velniop jūsų šeimą.
Subinėn jūsų sušiktą šeimą!
Greise.
Atleisk man.
Ir tu man atleisk.
Danielis mirė.
Tu juk paliksi mane po viso šito?
Aleksai...
Aleksai.
- Man skauda. - Ji čia!
Ne, prašau tavęs!
Paleisk mane!
Šaunuolis.
O, Beke.
Netrukus tekės saulė!
Reikia paskubėti!
Metas tavo berniukams užimt savo vietas.
Išvaduok mus, o galingasai, nuo praeities klaidų ir paklydimų.
Kad mes, žengę tamsos keliu,
nesudrebėtume ir išlaikytume ryžtą.
O su tavo pagalba augtume išmintyje bei stiprybėje.
Šlovė Šėtonui!
Ne.
Viskas prarasta.
Atleisk mums.
Nieko nevyksta.
Taip ir maniau.
Taip ir maniau, bliamba. Visa tai - nesąmonė.
Greise.
Tada ką...
Ką mes su ja darysim?
Žinau, kad per vėlu.
Bet aš tavęs nebenuvilsiu.
Mergina vis tiek mirs!
Kas per velnias?
Kas nori pažaisti?
Metas žaist slėpynes.
Bėk, bėk, bėk
Ir gerai pasislėpk
- Bėk, bėk, bėk - O, velnias.
- Aš tave surasiu - Vis tik buvot teisūs.
Spruk į tamsą
- Greičiau, aš tave vejuosi - Pone Le Bailai, aš gailiuosi.
- Nieko nekalbėk - Aš noriu namo.
- Tik gerai pasislėpk - Velnias!
- Slėpkimės! - Tipenk į rūsį
ar lįsk po lova
Kad ir kur bėgsi
Aš tave surasiu
Nesitrauk iš šešėlio
Visi berniukai ir mergaitės
Sėdėkit tyliai it pelytės
- Ne! Viską padariau teisingai. - Aš jus vis tiek surasiu
- Bėk, bėk, bėk - Pagal taisykles.
Vis tiek tapsi mano grobiu
- Ir aš valdau... - Bėk, bėk, bėk
Slėpkis nors ir visą naktį
Gali pasislėpt naktyje
Bet kas į sprandą tau kvėpuos?
Nieko nekalbėk
Tik gerai pasislėpk
Ne, neišeik.
Nepalik manęs, mieloji. Atleisk man.
- Aš nenoriu mirti. Bet... - Nenorėjau ir aš, savanaudi.
- Ne, aš ne toks kaip jie. - Tik tak
Aš ne toks kaip jie. Tavo dėka tapau geresnis, mieloji.
- Ir jis manęs nepasiima. - Traukis kur tamsu
- Matai? Aš gavau antrą šansą. - Nedelsk nė akimirkos
- Tik tavo dėka. Taip? Mieloji? - Tik gerai pasislėpk
Greise, man labai baisu.
- Paskutinė dešimtis - Neliesk manęs.
- Gerai. - Dešimt, devyni, aštuoni...
- Aleksai. - ...septyni, šeši...
- Taip? - ...penki,
keturi, trys...
- Aš noriu skyrybų. - ...du,
vienas.
Bliamba.
ŠEIMOS RITUALAS
SLAPTOJI TARYBA
AUŠRA
ABRAKADABRA
LA BEILO GAMBITAS
Ponia, kaip jaučiatės?
Ar girdite mane?
Žmogus pietinėje pusėje.
Skubiai reikalingi medikai.
Supratau.
Jėzau Kristau, kas jums atsitiko?
Uošviai.
Aš einu ieškoti.
Išvertė Egidija Tučkuvienė