LEBEILA GAMBĪTS
ĢIMENES RITUĀLS
PA PIRMO!
SLEPENĀ PADOME
ABRAKADABRA
LEBEILA GAMBĪTS
ĢIMENES RITUĀLS
Aleks, šurp!
Skrien!
Ātrāk!
Lien iekšā un nenāc ārā!
Daniel, man bail.
Daniel, lūdzu! Viņi grib mani nogalināt.
Lūdzu, palīdzi man, Daniel!
Viņš ir te.
Nē! Ak Dievs, nē!
Nē, Čārlz! Beidziet!
-Helēna! -Nē, lūdzu, beidziet!
Nē! Čārlz!
Nē. Nē.
Čārlz!
Nē! Lūdzu, beidziet!
Lūdzu! Nē! Jums tas nav jādara.
Daniel, es lepojos ar tevi.
Lūdzu, paklausieties!
Jums tas nav jādara. Nekas nenotiks.
Helēna! Lūdzu, pasaki viņiem!
Helēna!
Lūdzu, nē! Nē! Lūdzu!
LEDOMĀ
PĒC 30 GADIEM
Ņemu tevi par savu vīru
un apņemos dalīties ar tevi.
Laimē un nelaimē.
Bagātībā un nabadzībā.
Slimībā un veselībā.
Līdz nāve mūs šķirs.
Un, lai gan tava imene ir bagātāka par pašu Dievu
un mani nāvīgi biedē,
tavs tētis mani ienīst un brālis alkoholiķis sit man kanti...
es nevaru sagaidīt, kad kļūšu par jūsu mēreni sačakarētās imenes locekli.
"Mēreni"? Diezgan augstsirdīgi.
-Sveiks! -Sveika!
Ak debess!
Tu izskaties perfekti.
Ko tu dari?
Smēķē? Manā vecajā istabā?
Iedod!
Mums jāiet lejā.
Tavs tētis izskatās kā bērēs.
-Viņš mani necieš. -Nē, tā nav, Greisa.
Domā, ka gribu tavu naudu.
Nu bet tā taču ir, vai ne?
-Ar laiku viss nokārtosies... -Tu esi nejauks!
Ko? Nē, tiešām.
Ar laiku viss nokārtosies, mīļā.
-Nu labi. -Viņi tam nebija gatavi.
-Jā. -Viņi ir raduši pie ilgas saderināšanās.
Bet mums bija
kādus 18 mēnešus ilgs...
Seksatons.
"Seksatons"? Jā.
-Tas jāiekļauj solījumos. -Es iekļāvu.
Labi.
Vienalga, ko viņi domā. Viņi ir briesmīgi.
Man nav vienalga.
Viņi ir mana mīļotā cilvēka imene.
Gribu, lai viņi mani pieņem.
Tev viss labi? Jo es jau tā esmu satraukta.
Nē, es tikai...
Bez tevis es...
Viena no mums.
Sveiks!
-Daniel! -Mani atsūtīja jums pakaļ.
Līgavainis nāk Bikses pilnas tam
Viņš nespēj noticēt
-Ka dzīve cauri gan -Daniel, ķēms! Izbeidz!
Atlaidīšu pēc trīs, divām... vaļā.
Tikai mieru!
Tev vēl ir laiks aizbēgt.
Tu nepiederi pie šīs imenes.
Tas ir kompliments.
Labi, ja aizvien gribi kļūt par Ledomā,
tad nāciet, lūdzu, ārā!
Apsveicu, kretīn!
Paldies.
Nespēju noticēt, ka pēc pusstundas
es būšu daļa no Ledomā spēļu...
dinastijas? Impērijas?
Valstības. Mēs sakām "valstības".
-"Valstības". -Jā. Bet...
Zini, Danielam taisnība.
Mēs varētu vienkārši... aizbraukt.
Kā tad! "Paldies par dāvanām. Ejiet ieskrieties!"
Nē, tiešām. Nopietni.
Es ļauju tev izstāties.
Tūlīt pat.
Nē, paldies. Es palikšu.
Esi tam gatava?
Pie velna, nē!
ES EJU MEKLĒT
Smaidu, lūdzu!
Viņš būtu varējis atrast daudz labāku.
Tu tā saki tāpēc, ka viņš ir tavs mīlulis.
Ko tu runā! Es mīlu jūs visus... vienādi.
Divi gadi ir ilgs laiks, Aleks.
Jau sāku domāt, ka esam tevi zaudējuši.
Smaidiet! Lūdzu, smaidiet!
Jo dabiskāk, jo labāk.
Jā, tā ir labi.
Neuztver to personiski!
Viņi tikai cenšas saprast, vai neesi alkatīga palaistuve.
Piemēram, kā mana sieva.
Pa kreisi.
Viņu varētu saukt par diezgan skaistu. Ja viņa būtu pēdējā meitene uz zemes.
Bet viņa nekad nebūs mūsējā.
Protams, ne, dārgā.
Viņai ir dvēsele.
Kur, ellē, ir tava māsa?
Noteikti Fičs pie vainas.
Viņš nekam neder. Bet viņš ir mūsējais.
Kā ar Greisu?
Ak te tu esi!
Sveika!
-Izpalīdzi! -Jā.
Cik skaista etvija!
Paldies. Tā piederēja manai mātei.
Tu smēķē?
Nē.
Uztraucies?
Tāpēc, ka asinis nav pietiekami zilas?
To pašu viņi teica par mani.
Tiešām?
Galvu augšā un uz priekšu!
Svarīgi ir tikai tas, ko domā Alekss.
Un to mēs zinām.
Es tevi mīlu.
Nosmērējās?
Velns!
Vai vispār atceries, kas šodien notika?
Miglaini.
-Bet esmu diezgan drošs... -Jā?
-Mēs apprecējāmies? -Jā gan.
Tu esi mana sieva?
-Ellē ratā! -Jā. Tu esi mans vīrs!
Ak kungs! Mazā!
-Mazā! -Hei!
Šajā kleitā ir grūti.
-Jā. Klau! -Apskauj mani!
Man tev kas jāsaka...
-Klusē un velc nost bikses! -Nē, man tev kas jāsaka.
-Greisa, mīļā! -Es velku tās nost.
Ārprāts! Te kāds ir.
Ko?
Jēziņ, tante Helēna! Ļausi mums pabūt vieniem?
Tad jums jānoslēpjas labāk.
Mēs taču neslēpjamies.
Visi gaida.
Jā, pēc pāris minūtēm būsim.
Piedod, mīļā.
Kas, ellē, tas bija?
Tante Helēna.
Viņa... neievēro nekādas robežas.
Jā.
Un jums ir slepenas durvis.
Tas ir kalpotāju gaitenis.
Tādi ir pa visu māju.
Atvaino, kurš mūs gaida?
Es jau centos tev pateikt.
Pusnaktī tev būs jāspēlē spēle.
Tā mēs darām, kad kāds pievienojas imenei.
-Spēle? -Jā.
Kāda spēle?
Nezinu. Tev būs jāizvelk kārts.
Cik zinu, varētu būt bekgemons, krokets, dambrete.
Zinu, zinu. Tas ir muļķīgi.
Mazliet dīvaini.
Un kāpēc?
Droši vien tāpēc, ka nopelnījām naudu ar spēlēm. Tā ir kā iniciācija.
Vai man jāvinnē?
Nē, tikai jāspēlē.
Un tad...
Un tad tu oficiāli piederēsi pie imenes.
Tas viņiem ir svarīgāk nekā vinnēšana.
-Tas viss? -Jā, tas viss.
Zinu - tas ir smieklīgi.
Tāds savāds imenes rituāls.
Un tas jādara tikai vienreiz. Labi?
Labi.
-Jā. -Labi.
Ja tā dēļ tava imene mani pieņems,
es spēlēšu uz vella paraušanu to dambreti.
Man tā tiešām padodas.
Labi.
Labi. Novilcini kādas desmit minūtes, lai varu uzlikt... savu spēles seju.
-Sapratu. Sarunāts. -Labi.
Tad tiksimies lejā, mūzikas istabā.
Jā. Kurā mājā gan nav mūzikas istabas!
Tā ir lejā. Otrās durvis pa labi.
Labi.
Tā jau domāju, ka būsi te.
Lebeila kungs šodien noteikti ir ar mums.
Ko tu viņai esi izstāstījis?
Neko. Un nekad nestāstīšu.
Rīt mēs būsim prom.
Ja viņa izvilks to kārti, vai būsi gatavs darīt, kas jādara?
Es atvainojos! Lai kas tas arī nebūtu, turpini vien!
Labāk cel augšā savu pakaļu un esi klāt līdz pusnaktij!
Kad saņemsi šo ziņu, piezvani!
Dora, vēl divus, lūdzu!
-Greisa, dārgā! -Sveika!
-Jūsu solījumi bija skaisti. -Paldies.
Alekss mums nebija teicis, ka uzaugi pie aizbildņiem.
Pēdējā laikā jau viņš mums neko nestāsta. Šampanieti?
Paldies.
Mani aizbildņi bija lieliski.
Viņi darīja, ko varēja.
Bet tas nebija nekas pastāvīgs.
Es vienmēr sapņoju, ka man būs imene.
Alekss labprāt būtu dzīvojis grēkā arī turpmāk.
Par to es nešaubos.
Bet viņš saprata, cik man ir svarīgi,
lai beidzot būtu īsta, pastāvīga imene.
Un es negribu, lai jūs būtu vīlušies.
Greisa, kad es tevi pirmoreiz ieraudzīju, es Tonijam teicu:
"Beidzot. Viens no mūsu bērniem ir atvedis mājās labu cilvēku."
Tu nezini, cik mēs esam pateicīgi, ka esi atvedusi Aleksu atpakaļ pie mums.
Bet, lūdzu...
palīdzi viņam atgriezties pavisam!
Mēs esam viņa imene.
Es apsolu.
Ak, mīļum!
Zināju, ka palīdzēsi.
-Hei! -Sveiks!
Mamm, es viņu aizņemšos, ja?
-Sveiks! -Sveika!
Ko viņa tev teica?
Viņa ir tik mīļa!
Vai viņa ko teica?
Nē.
Labi.
Tev viss kārtībā? Kaut kas noticis?
Jā. Nē.
Es tikai nejūtos sevišķi labi.
Ja gribi atgulties, vai nevaram spēlēt rīt?
-Nē, jāspēlē šodien. -Rokas augšā!
-Nāvi, nāvi! -Nē!
-Hei! -Ķer ciet, Džordžij!
Mēs esam klāt, tēt!
Noņem! Tūlīt pat!
-Tēti? -Spēlējies vien!
Tu esi tik saspringts!
-Lebeils tevi dabūs. -Ķēms!
-Nāvi, nāvi! -Lebeila kungs!
Tu! Dāma baltā.
Paskat tik, tu noteikti esi līgava.
-Sveiks! -Fičs Bredlijs.
Greisa.
Priecājos.
-Aleks! -Sveiks, Fič! Kā iet?
Apsveicu!
Piedod, ka esam tik vēlu.
Šorīt ar savu čarteru netikām ārā no lidostas.
Un es vairs nespēju lidot ar komercreisiem.
-Tas ir sliktākais, kas var būt. -Greisa!
Sveika!
-Sveika! -Esmu Emīlija.
Ak Dievs, tava kleita ir burvīga!
Es tev cītīgi sekoju Instagrammā.
Tiešām? Tas ir...
Būsim labas draudzenes.
Sveika! Prieks redzēt!
Man tāds prieks, ka esmu daļa no jūsu imenes.
Man arī, man arī!
To izlems viņš, dārgā.
Tante Helēna. Prieks tevi satikt!
Brāļameita ar brūnajiem matiem.
Tu joprojām eksistē.
Dāmas un kungi, pulkstenis ir 23.55.
Tu būsi šokā.
Lai tā būtu.
Šajā istabā drīkst ienākt tikai imenes locekļi.
Pēc tevis, dārgā.
Sasodīts!
Vecvectēvam patika viņa spēles.
LEDOMĀ
Greisa!
VIKTORS LEDOMĀ
Apsēdies!
Vai tev patīk spēles?
Tas laikam atkarīgs no tā, ko spēlē.
To mēs tūlīt uzzināsim.
Droši vien esi pamanījusi, ka mūsu imene ciena tradīcijas.
Nu ir pienācis laiks to darīt arī tev.
Laiks stāstiem.
Kā jau varbūt zini, mans vecvectēvs Viktors
pilsoņu kara laikā izveidoja mazu tipogrāfiju.
Viņš ražoja spēļu kārtis.
Paaudzi vēlāk
mans vectēvs sāka ražot arī sporta preces un galda spēles.
Manā vadībā "Ledomā imenes spēles" iegādājās četras sporta komandas
un sasniedza vēl lielākus augstumus.
To var saukt par veiksmi, taču tas ir kas vairāk.
Ir tā, it kā mūs kāds sargātu.
Tas sākās ar ļoti dāsnu labdari.
LEDOMĀ SPĒĻU KĀRTIS
Un šo kastīti.
Sākumā mans vecvectēvs brauca uz tirdzniecības ku iem.
Tā bija grūta dzīve.
Un, kā jau daudzi, viņš gribēja ko vairāk.
Vienā no ārvalstu braucieniem
vecvectēvs satika Lebeila kungu.
Viņš bija... ku a pasažieris.
Tāds kā kolekcionārs.
Viņš pirka eksotiskas senlietas un pārdeva turīgiem amerikāņiem.
Atklājuši savu kopīgo aizraušanos ar veiksmes spēlēm,
viņi pavadīja daudzas stundas, spēlējot kārtis.
Un viena no Lebeila kunga lietām bija...
tā kastīte.
Kādu vakaru, kad viņi bija iedzēruši pavairāk ruma,
Lebeila kungs piedāvāja derības.
Ja vecvectēvs atklās šīs kastītes noslēpumu
līdz iebraukšanai ostā,
Lebeila kungs finansēs visu, ko vien vecvectēvs izvēlētos darīt.
Nu,
vecvectēvs pavadīja ilgas stundas, pētīdams šo kastīti.
Līdz beidzot...
Un kopš tā laika,
kad vien Ledomā imenei pievienojas jauns loceklis,
mēs ieliekam kastītē tukšu kārti.
Jaunpienācējam ir tā privilē ija šo kārti izvilkt,
un Lebeila kungs mums pasaka, kuru spēli spēlēt.
Man bija šahs.
Man "Melnais Pēteris".
Tiešām - kas tas vispār ir?
Fič...
Tātad man vienkārši jāizvelk kārts?
Jā, dārgā. Tagad ir tava kārta.
Kas tur ir teikts?
Tur teikts...
Tur teikts "paslēpes".
Mēs tiešām tās spēlēsim?
Viss kārtībā?
Jā. Tādi ir noteikumi.
Tātad paslēpes, tēt?
Jā gan.
Tādi ir noteikumi.
Kurš slēpsies, un kurš meklēs?
Tu esi jaunpienācēja, dārgā.
Tev būs jāslēpjas.
Protams.
Tas būs jautri, mīļā.
Atnāc uz manu istabu, labi?
-Gribu spēlēt pa īstam. Tas ir tik savādi. -Nē, zinu.
Tātad... par Lebeila kungu!
Par Lebeila kungu!
-Par Lebeila kungu! -Par Lebeila kungu!
Noteikumi ir vienkārši.
Tu vari slēpties jebkur visā mājā.
Mēs aizskaitīsim līdz 100, tad mē ināsim... tevi atrast.
Jums nešķiet, ka jums ir nelielas priekšrocības?
Nē, nē. Kameras mēs neizmantojam.
Mēs vienmēr spēlējam tā, kā tas bija vecvectēva laikā.
Vienmēr.
Man nav izredžu vinnēt, vai ne?
Nu, tu varētu palikt slēptuvē līdz rītausmai.
-Nē, paldies. -Nē.
Mēs sāksim skaitīt, tiklīdz tu aiziesi.
Labi.
Lai veicas, Greisa!
PASLĒPJU DZIESMA
Kurš grib spēlēt?
Laiks paslēpēm
Skrien, skrien, skrien
Laiks skriet un slēpties
-Skrien, skrien, skrien -"Te mēs varam valdīt droši...
-Un es tevi atradīšu -...un, manuprāt,
-valdīt ir labs mērķis..." -Tu aizsteidzies tumsā
Ātrāk, esmu aiz tevis
Nerunā
Paslēpies
Tipini uz pagrabu vai palien zem gultas
Lai kur tu aizbēgtu
Es tevi atradīšu
Palieciet ēnā
Zēni un meitenes
Esiet klusi
Citādi atradīšu
Skrien, skrien, skrien
Pielavīšos upurim
Skrien, skrien, skrien
Vajāšu visu nakti
Tu vari aizbēgt tumsā
Bet kas būs aiz tevis?
Nerunā
Paslēpies
Kā varde pannā
Kā vēzis katlā
Tu nesaproti, ka atradīšu
Nekusties kā kalns
Un esi kluss kā pele
Tonij, kas, ellē, ir tas? Cik vecs tas ir?
Es tevi noteikti atradīšu
Tik, tik, tak
Gatavs vai ne
Tik, tik, tak
Klau, ko pulksten's saka
Steidzies prom tumsā
Netērē ne mirkli
Neskaties
Paslēpies
Sākam skaitīt
Desmit, deviņi, astoņi
Septiņi, seši, pieci
Četri, trīs, divi, viens
Gatavs vai ne, es eju meklēt!
Mīļum, varbūt paliec tepat.
Sargā durvis!
Paldies, Čeritij.
Kā pagāja tava kāzu nakts, Greisa?
Lieliski. Tiešām lieliski. Es...
Es sēdēju ēdienu liftā.
Aleks, mīļais, tev nevajag kompāniju?
Velns parāvis!
Cik ilgi tas būs?
Cik ilgi tas parasti ir?
Te nav nekāda "parasti".
Tā ir bijis tikai vienreiz, kopš esmu šajā imenē.
Vai man tiešām jāprot ar to rīkoties?
Zini ko?
Es paņemšu pauzīti. Vēders apsāpējās.
Tu zini, ka man nepatīc, vai ne?
Tā.
Nu jau pietiks.
Bļāviens!
Džordžij!
-Piedod. Piedod. -Jēziņ!
-Es gandrīz apčurājos. -Zinu.
-Klausies uzmanīgi! -Džordžij!
-Velns! Nāc līdzi! -Beidz! Ko mēs darām?
-Apsēdies! Paņem kleitu! -Labi. Jēziņ!
Džordžij, zinu, ka esi te.
Džor...
Šurp, šurp!
Es viņu atradu!
Es to paveicu.
Tēt, es to paveicu. Skat!
Tēt, nāc skaties...
Velns. Velns. Velns.
Ak Dievs!
Tā ir Klēra.
Vai izskatās, ka viņai būtu milzīga, balta kāzu kleita, Emīlij?
Kāpēc šāvi sejā, mīļā?
Tev viņa jāsakropļo. Rituālā viņai jābūt dzīvai.
Nezinu.
-Es dzirdēju šāvienu. -Jā.
Vai!
Ja viņa nomirs, vai tas skaitīsies?
Protams, neskaitīsies.
Tai jābūt līgavai.
Ko tagad darīsim?
Nezinu. Es domāju.
Klēra, hei!
Būs labi.
Daniel, vai tu nevarētu?
-Nāc paiesimies! -Viņa nomirs.
Pastaigā un nomierinies!
Ko mēs ar viņu iesāksim?
Pārvietosim. Greisai tas nav jāredz.
Dodiet tās stulbās laternas!
Labi. Cipars vai erbonis?
-Cipars. -Jā, cipars.
-Tu ņem aiz kājām. -Labi.
Paga!
Slīd ārā. Jā, labi. Aiziet!
Viņa man patika vislabāk.
Gaidi te. Nekusties!
Labi, mīļā, celies augšā!
Mums tūlīt jātiek ārā no šejienes.
Tā. Celies augšā!
Paņem telefonu! Paņem atslēgas!
Bļāviens!
Laikam Stīvenss paņēmis telefonu.
-Aleks, kas te notiek? -Tev būs jāskrien.
Paslēpes.
Tu izvilki slikto kārti.
Viņi domā... ka viņiem līdz saullēktam tevi jānogalina.
-Kas, ellē... -Nāc līdzi!
Vienu mirkli!
Es aizmirsu ieroci.
Tā.
Tā, meitēn, neko vairs nesačakarē!
Tu esi uzvarētāja, skaidrs?
-Vai tev ir kurpes? -Aleks!
-Mīļā, tev jāuzvelk kurpes. -Aleks, kas, ellē, te notiek?
Tev jāuzvelk kurpes. Tūlīt pat.
Tā. Labi.
Tā.
Viņi domā: ja tevi nenogalinās,
ar imeni notiks kaut kas ļoti slikts.
Nē... Man bija jāspēlē līdzi, lai es varētu dabūt tevi laukā.
Bet māja tagad ir noslēgta, tāpēc tas būs grūti.
Tu zināji, kas notiks, ja izvilkšu to kārti.
-Nedomāju, ka viņi to darīs. -Bāc, tu zināji!
Neviens to nekad neizvelk. Tā nenotiek.
-Jā, bet tu zināji! -Nē.
-Mani sauc Ričards Babiss. -Un es esmu Čārlijs.
Un šodienas sadaļa saucas "Iepazīsti savu stopu".
Velns! Es tiešām domāju, ka viss būs droši.
Bet, ja es nebūtu piedalījies, tad...
Tad tava trakā imene necenstos...
-Bāc, viņi mani nogalinās! -Mēs abi būtu beigti.
Kad ieprecies šajā imenē, ir jāspēlē spēle.
Ja nespēlē, tu mirsti.
Zinu, tas izklausās traki, bet tev man ir jātic. Tā notiek.
Tā notika ar vectēva brāli.
Viņš apprecējās, nespēlēja un nākamajā rītā bija miris.
Viņa sieva arī. Tas pats notika ar māsīcu Reičelu.
Tas pats notika ar daudziem, ko es pat neesmu saticis. Tev vienkārši...
ir jāspēlē.
Tu teici, ka tava imene ir... sačakarēta,
-bet neteici, ka viņi ir psihi slepkavas. -Zinu.
-Tu mani te atvedi un nebrīdināji. -Tu gribēji apprecēties.
-Tad tā ir mana vaina? -Nē. Piedod.
Tu runā nopietni?
-Mēs varējām aizbēgt. -Zinu.
-Mēs varējām... -Nē. Ir noteikumi.
Nevar vienkārši aizbēgt.
Kāzām ir jābūt te, un ir jāspēlē tā nolādētā spēle.
Tu pat neparunāji ar mani.
Tu būtu varējis izstāstīt. Mēs būtu...
-Vienkārši... -Ja es izstāstītu, tu aizietu.
Un, ja nebildinātu, tu aizietu.
Tu man nozīmē visu, un apsolu, ka dabūšu tevi ārā no šejienes.
Sarunāts? Tagad klausies!
Ej taisni uz priekšu pa šo gaiteni līdz virtuvei.
Es nokāpšu lejā uz apsardzes istabu.
Atslēgšu visas durvis.
-Neatstāj mani! -Tad bēdz!
Mīļā, man tas jādara.
Ej pa šo, kamēr nonāksi vir...
Hei, tu to vari. Kur tev ir jāiet?
Taisni un uz virtuvi.
Uz virtuvi. Labi. Hei!
Tev izdosies. Būs labi.
-Es tevi mīlu. -Es tevi mīlu.
Ej!
Labi.
Bļāviens!
Tā.
Bļāviens!
Hei! Vai ir redzēta?
Nē. Viņa varētu būt jebkur.
Atradu.
Velns parāvis!
Nolādēts!
Emīlij, tēmē uz masas centru!
Es nesaprotu, ko daru!
Palīgā! Palīgā!
Bļāviens!
Atnācu iedzert.
Man jāpasauc pārējie.
Nē, nav gan.
Nē.
Tu man vari palīdzēt. Lūdzu!
Šis tev labi nebeigsies.
Es tikai negribu būt tas, kas tevi nodod.
Daniel, es ļoti lūdzu.
Man tiešām žēl par šo visu.
Pareizi saka: bagātie tiešām ir citādi.
Došu tev desmit sekunžu handikapu.
Daniel.
Viens, tūkstotis.
Divi, tūkstotis.
Divi ar pusi, tūkstotis.
Viņa ir kabinetā!
Nevērsiet ieroci pret sevi!
Tu viņu pazaudēji?
Tā ir.
Tu esi nožēlojams.
Tā ir.
Varētu vismaz izlikties, ka tev nav vienalga?
Jūs noteikti viņu nogalināsiet, vai nu es palīdzu, vai ne.
Kaut kas man tomēr ienāca prātā.
Alekss varbūt darīja nepareizi, Greisai neko neteikdams,
bet vai atceries, kā tu rea ēji, kad es tev to izstāstīju?
Ne aci nepamirkšķināji.
Biji gatava pārdot savu dvēseli tūlīt un uz vietas.
Tu zini, no kurienes es nāku un kāda bija mana dzīve.
Es labāk miršu nekā zaudēšu šo visu.
No tavas mutes...
-Kur viņa ir? -Jūs diemžēl nokavējāt.
Tonij, Alekss tika ārā. Man ļoti žēl.
Nolādēts!
Kurš tagad visu sačakarē?
Aizvien es?
Jūs viņu atradāt? Viss beidzies?
Nē, nav beidzies.
Un tagad viņa zina, kas notiek.
Ā, bet Emīlija iešāva Klērai sejā.
Viņa ir beigta. Tas tā - zināšanai.
Klēra ir beigta?
Viņa man patika vislabāk.
Bāc, es aizmirsu savu ieroci.
Tēt, es aizmirsu ieroci. Es esmu nejēga.
-Tas nekas. -Nejēga.
Tu neesi nejēga, mīļum.
Vari ņemt manējo, mīļā.
Ledomā kungs, es nupat redzēju viņu skrienam...
-Ak Dievs! -Ak Dievs!
-Tā... -Kāpēc tas vienmēr notiek ar mani?
-Kāpēc? -Tā, nomierinies!
Mazā!
-Būs labi, mīļā. Nāc! -Nedusmojies!
Paiesimies, atradīsim tavu ēdamo. Tas tevi nomierinās.
Varbūt atradīsim to otru, kas vēl dzīva, lai atnāk un savāc.
Paga!
Vai kalpone skaitās?
Nē!
Kāpēc visi to prasa?
Mums tā...
Ak kungs!
Mums tā līgava jānovāc līdz saullēktam.
Mēs esam mēslos. Tādos mēslos!
Nomierinies! Atradīsim risinājumu!
Mums jāizmanto novērošanas kameras.
-Tev nav nekādas cieņas pret tradīcijām. -Nē, viņai taisnība.
Vai domājat, ka vecvectēvs nelietotu kameras, ja viņam tās būtu?
Tā nav tradīcija, ka viņš bija dzimis pirms kamerām. Tas ir muļķīgi.
Tieši tā!
Laiki mainās.
Ja par to runājam, vai drīkstu lietot šī gadsimta ieroci?
-Man somiņā ir ierocis. -Tiešām?
Nē, mēs lietojam vecvectēva ieročus. Tā ir tradīcija.
Tu gan māki izvēlēties.
Vismaz tu neliec valkāt tās stulbās maskas.
Ā, nē. Tā bija tēta ideja.
Tie bija astoņdesmitie.
-Mūsu cieņa nedrīkst mazināties. -Nolādēts, māsa!
Ja viņu neatradīsim un neveiksim rituālu līdz saullēktam, mēs visi būsim beigti.
Tonij, paņem līdzi Danielu un ieslēdziet kameras!
Pārējiem jāizklīst, un kādam jāatrod Alekss.
Jēziņ!
Velns!
Aiziet, Aleks!
Monitori. Monitori.
Tā.
Ak nē!
Nē, nē, nē!
Tava tante vienmēr sapinas detaļās.
Kāda starpība, kā mēs viņu atrodam?
Pilnīgi piekrītu.
Jā.
-Mēs neesam vienīgie. -Ko?
Kāds ieslēdzis kameras.
Alekss.
Atver durvis!
Atver tās stulbās durvis!
Ak nē!
Kusties!
Diemžēl nevaru.
Munīcija nav īsta.
Vai domā, ka esmu tik stulbs, ka...
Tā tev vajag!
Atver durvis, Aleks!
Viņa ir te!
Atver sasodītās durvis!
Nolādēts, Aleks!
Atver durvis!
Nē, nē!
Ja tu mums nepalīdzi, tad vācies ārā!
Liec viņu mierā!
Saprati?
-Aleks! -Viņa ir mana sieva!
Hei!
Aleks!
Aleks, tev tas nav jādara.
Aleks!
Jā.
Ak Dievs!
Zinu, zinu.
-Zinu. -Tev man jāpalīdz.
-Viņa man nozīmē visu. -Zinu. Dabūsim viņu laukā.
-Paldies. Lūdzu! -Apsolu.
Kā pusē tu esi?
Novērsu viņa uzmanību.
Cipars vai erbonis?
Kāda starpība?
Ģerbonis. Tu ņem galvu!
Nolādēts!
Pagaidi, man jāpaņem ierocis.
Pēc tam paņemsi.
Velcies ātrāk!
Es nesu smago galu, tēvs.
Alkohols un narkotikas ir darījušas savu.
-Ak Dievs! -Ak Dievs!
-Es nesaprotu, kas notiek. -Jā.
Tev jābūt klusai, ja?
Es pat neesmu kalpone.
Ledomā kungam tikai patīk, kā es dejoju.
Samainīsimies!
Viņi meklē mani, nevis tevi. Ātrāk!
-Lūdzu! -Viņa ir te!
-Nē, nē!
Ak Dievs!
Palīdzi, lūdzu!
-Bļāviens! -Lūdzu!
Bļāviens!
-Tonij! -Jā?
-Ko tu dari? -Nu...
Mēs cenšamies viņu atgriezt mājās.
Kungs!
Ak vai!
Au!
Es nespēju salabot drošības sistēmu.
Durvis un logi joprojām nav aizslēgti.
Un Dora diemžēl ir saspiesta.
Ēdienu liftā.
"Un tur nesēž vairs neviens."
Ak kungs!
Viņa mūs visus novāc.
-Kā viņai tas izdodas? -Mīļum!
Kā tas var būt, Bekij?
-Viņa ir tikai blonda špicka, un es... -Tonij!
Savācies!
Bet ātri.
Viņu nedrīkst izlaist.
Mums jāsargā durvis.
Viņš nomaldījās.
Tev nevajadzēja ļaut viņam aiziet.
Ko, lūdzu?
Mēs ar viņu vienmēr esam bijuši līdzīgi.
Es zināju, ka meitene izvilks to kārti un viņam būs jāizvēlas tas pats, kas man.
Muļķības!
Neviens no mums nedomāja, ka tā notiks.
Astoņos man sākas golfs.
Un, ja nepamanīji, viņam nebija lielas izvēles.
Alekss viņai palīdz jau kopš paša sākuma.
-Viņš mūs ienīst. -Nē.
Viņš tikai baidās no tā, kas viņš patiesībā ir.
Tāpat kā es toreiz.
Tu nespēj iedomāties, kā es tonakt jutos,
kad man pateica, ka vienīgajam cilvēkam, ko biju mīlējusi, ir jāmirst.
Bet man nevajadzēja pretoties.
Man pašai vajadzēja Čārlzu nogalināt.
Aleksam vēl ir laiks izdarīt to, kas ir pareizi.
Viņam tikai jāpieņem patiesība.
Kāda patiesība?
Ka viņam jābūt imenes priekšgalā, nevis no tās jābēg.
Viņš mūsu līgumu nekad nav ieredzējis. Viņš ir labais dēls, atceries?
Tad kāpēc viņš vienīgais ir redzējis Lebeila kungu viņa krēslā?
Ak kungs! Viņam bija pieci gadi.
Varbūt viņš to nosapņoja.
Vai varbūt izgudroja.
Kā teiksi.
MEKLĒT: LĪGUMI AR SĀTANU ĪSTENĪBA VAI MUĻĶĪBAS
SAŅEMTA JAUNA ZIŅA
"Kas jauns, vecais?"
Idiots.
Nekas sevišķs.
Ģimenes darīšanas.
Džordžij?
Paldies Dievam!
Paklau, es zinu, ka tas ir tiešām baisi, bet...
Bļāviens!
Bāc!
Bļāviens!
Tu mazais mūdzi!
Rokā esi.
Rokā esi, kuce.
Velns!
Viņa ir ārā. Skrien uz ziemeļu sētu.
Pasaukšu pārējos.
Palīgā!
Lūdzu, palīdziet!
Palīgā! Lūdzu, palīdziet!
Palīgā!
Velns! Velns! Velns!
Palīgā! Stāviet!
Lūdzu, palīdziet!
Paldies Dievam! Paldies jums!
-Vācies nost no ceļa! -Pagaidiet!
Kas tev vainas?
Cūka!
Sūda gabals, pakaļa, krāns tāds!
Sūda bagātnieki.
Bļāviens!
Viņa droši vien ir mežā. Bet neuztraucieties - viņa tālu netiks.
Es viņu atradīšu.
Un rīt salabošu sētu.
Nu...
viņa ir ārā.
Nu...
tas bija jautri.
Ierosinu rīt otrajās brokastīs sadalīt kāzu dāvanas.
Vai tu domā, ka tā ir kaut kāda spēle?
Jā.
Paslēpes, atceries?
Vai saproti, ka visi mirsim, ja viņa izdzīvos līdz saullēktam?
Jūs taču atceraties, kas notika ar Van Horniem?
Vai tad viņi negāja bojā, kad nodega māja?
Jā, tā rakstīja prese, bet viņi...
Jūs negribat zināt, kā viņi patiesībā nomira. Ticiet man!
Nē, jūs nečakarēsiet Lebeila kungu. Lebeila kungs čakarēs jūs.
Vai nevarēji vienoties par labākiem nosacījumiem, Vik?
Vai nevarēji...
nezinu - varbūt panākt, lai viņš pārskata vispārējās iznīcināšanas pantu?
Par tevi, pakaļa, jo nu mēs esam pilnīgā pakaļā!
Domāju, tu izteicies skaidri, mīļum. Paldies!
Kāds sviests!
Ej un gaidi Stīvensu!
Varbūt viņam vajadzēs palīgu.
Jūs abi ne.
Nemaisieties pa kājām!
Aiznesiet kalpones uz kazu bedri!
Un, saulīt, pacenties nevienu vairs nenogalināt!
Tīrīšanas darbi - nejēgām.
-Nē, tēt! -Aiziet, Em!
Klausi māti!
Klau, kaut kādā brīdī mēs tinamies.
Ja?
Nu taču! Ja?
Ej dirst!
Daniel!
Daniel, palīdzi!
Greisa!
Kāpēc viņai bija jāizvelk paslēpes?
Domā - tas ir pa īstam?
Kas? Tas, ka uzsprāgsim vai sadegsim, ja viņu nenogalināsim?
Nezinu. Vai vari...
Labi, es...
-Man vajag, lai tu... -Es nevaru. Ja tu vemsi, tad es arī.
Viens, divi, trīs.
Trīs.
Bet tu biji ar viņiem, kad pagājušo reizi spēlēja paslēpes, vai ne?
Tev bija seši, septiņi?
Kaut ko atceries?
Es visu atceros.
Alekss arī bija ar mani.
Mē ināju viņu pasargāt.
Nezinu, ko viņš redzēja un ko atceras.
Tu vienmēr viņu uzmanīji.
Ja tā būtu, es nebūtu ļāvis viņam apprecēt Greisu.
Viņš bija pelnījis labāku brāli.
Un mēs esam pelnījuši nāvi.
Mani bērni ne.
Mammīt?
Mīļais! Džordžij!
Tev viss kārtībā? Ko tu dari te ārā?
Es...
Es sekoju tai dāmai uz šejieni un sašāvu viņu ar atrasto ieroci.
Kāpēc tu tā darīji?
Tāpēc, ka visi tā darīja.
Ak, mīļais!
Es lepojos ar tevi.
Bļāviens!
Nāc šurp, Greisa!
Pakaļa tāds!
Maita.
Esat piezvanījis dienestam "Drošais ceļš".
Lūdzu, uzgaidiet!
Jūs tiksiet savienots ar mūsu pārstāvi.
Labvakar! Mani sauc Džastins. Jūsu zvans tiks ierakstīts...
Mani cenšas nogalināt. Vai varat, lūdzu, palīdzēt?
Jā, varu.
Vajadzīga mediķu palīdzība vai...
Varat, lūdzu, piezvanīt policijai?
Jā, labprāt to izdarīšu.
Atvainojiet! Dators atkal niķojas.
Tūlīt palaidīšu vēlreiz.
Džastin, vienkārši piezvaniet policijai!
Kundze, te teikts, ka mašīna ir nozagta.
Piedodiet, bet man tā ir jāaptur.
Nē, ko?
Kas, pie velna? Jūs ņirgājaties par mani?
Uzņēmuma politika, kundze.
-Neko nevar darīt. -Nē, lūdzu, Džastin!
Palieciet pie mašīnas! Policija jau brauc.
Iedarbini to sūda mašīnu!
Nav vajadzības lamāties.
Iedarbini mašīnu, Džastin!
Ak kungs, es neko nevaru darīt. Manas rokas ir sasietas.
Džastin!
Hallo? Džastin!
Vai varu jums kā citādi palīdzēt?
Jā! Ej dirst, Džastin!
Ak vai! Paldies, ka piezvanījāt. Lai jums veicas!
Tā. Viss būs labi. Viss būs labi.
Policija jau brauc.
Viss būs...
Arlabunakti, Greisa!
Aleks, tas esi tu?
Hei! Tagad tu esi drošībā.
Mēs braucam prom.
Kur jūs esat?
Tuvojamies aizmugures vārtiem, kungs.
Tūlīt būsim klāt.
Labi. Esam atkal zirgā.
Tonij!
Hei, Stīvens! Paskaties atpakaļ!
Stīvens!
Izslēdz to stulbo mūziku, idiot!
Ak nē!
ZVANS PĀRTRAUKTS
Sasodīts!
Velns!
Déjà vu.
Jocīgi... Iznācu, lai izbēgtu no tā ārprāta.
Paldies, ka ietriecies manā klusumā.
Daniel!
Tu negribi mani nogalināt.
Tu negribi, ka es mirstu.
Nē, negribu.
Tu man patīc, Greisa.
Tad ļauj man iet, ja?
Esmu vājš.
Tu esi labs.
Tu esi ļoti, ļoti labs.
Un Alekss tevi mīl.
Un tu mīli viņu.
Viņš tev nepiedos, ja to izdarīsi.
Varbūt ne.
Bet vismaz viņš būs dzīvs.
Nevaru ļaut, lai visa mana imene nomirst tevis dēļ.
Tas ir neprāts.
Vai neredzi, ka tas ir neprāts?
Neviens nemirs... Neviens pats.
Un tu vari to izbeigt.
Tās ir muļķības!
Nē.
Es neesmu tāds, kā tu domā.
Alekss ir tas, kurš tika laukā.
Ja kāds būtu varējis tevi izglābt, tad tikai viņš.
Vari nākt ārā.
Tu zināji, ka esmu šeit?
Esmu piedzēries, bet ne akls.
Mums jākustas.
Atlicis mazāk par stundu.
Un viņa vēl jāsagatavo rituālam.
Kur Greisa?
Viņa nav labā noskaņojumā.
Tu taču nedomāji, ka ļaušu tam vienkārši notikt?
Saistībā ar imeni tu vienmēr domā to labāko.
Bet...
man viņa patīk.
Es negribu to darīt.
Taču mums jāsargā imene.
Ja viņa nomirs...
es tevi nogalināšu.
Nu...
tad jau man jāmirst šā kā tā.
Un varbūt tās ir pilnīgas blēņas un nekas nenotiks.
Ko tu runā!
Ja tu tam ticētu, tad vispār nebūtu ļāvis viņai to kārti vilkt.
Kāpēc tu no mums aizgāji, Aleks?
Ak, es nezinu, mamm.
Nezinu. Varbūt kādu nakti, kad es skandēju un griezu rīkli kazai,
man ienāca prātā, ka tas nav gluži normāli.
Bet - un tas mani izbiedēja visvairāk -
tas šķita normāli.
Tiešām.
Un es sapratu, ka tu izdarītu jebko... ja imene teiktu, ka tā jādara.
Un tad es satiku Greisu.
Viņa ir pretstats jums visiem.
Viņa ir laba.
Viņa ļāva man sajust, ka arī es varu būt labs.
Tāpēc, ja jāizšķiras starp jums un viņu, es izvēlēšos viņu.
Es tev neticu.
Un nedomāju, ka tu pats tici,
ka meitene, ko tu pazīsti pusotru gadu,
pazīst tevi labāk nekā es.
Mūsu imenei ir ļoti īpašs draugs Lebeila kungs.
Lebeila kungs mums ir devis visas tās jaukās lietas, kas mums ir.
Bet dažreiz Lebeila kungs grib, lai mēs dodam kaut ko pretī.
Tu vari, Fič.
Neesi nīkulis, Fič!
Neesi nīkulis, Fič! Tu vari.
Zinu, ka šonakt viss nenotika, kā plānots.
Bet es to izlabošu, Lebeila kungs!
Jūs redzēsiet.
Šonakt mēs atjaunojam savu zvērestu.
Kā to darījuši mūsu priekšteči.
Ar šo dzīvās miesas un asins upuri.
Esi sveicināts...
Brāli!
Saindēts!
Tu kuces dēls!
Ak Dievs!
Ko tu mums iedevi?
To, ko uzlējām kalponēm.
Balta pudele, sarkans vāciņš.
Sālsskābe!
Nāc, tipu tapu!
Greisa!
Vai tu... viņus nogalināji?
Nē, iedevu tikai drusciņ.
Es iegūglēju. Nedēļu uz poda būs jocīgi, bet izdzīvos.
-Dabūšu ārā arī Aleksu. -Atrodiet viņus!
Mums nav...
Zināju, ka man palīdzēsi.
Es nepalīdzēju.
Tikai vienā brīdī sapratu: kādam tas jāizbeidz.
Nebiju domājis, ka tas būšu es.
Daniel!
Paej malā!
Čeritij!
Tev tiešām vienalga, ka varu nomirt.
Nevajag...
Daniel! Daniel!
Ej!
Paldies.
Kur tu sataisījies, kuce?
Ko tu esi iedomājusies?
Mūsu imene ir pārdzīvojusi vairāk nekā tevi.
Tu esi tikai kārtējais upuris.
Kārtējā kaza.
Piekāst altāri!
Es to izdarīšu tepat.
Greisa?
Daniel! Daniel! Hei!
Hei! Skaties uz mani! Ak Dievs!
Hei! Skaties uz mani!
Neesmu kādu laiku šāvusi.
Neaizej, labi?
Daniel, neaizej! Man tevi vajag, Daniel!
Es šorīt nemeloju. Domāju, ka tu būsi nākamā es.
Bet es tev neļaušu aiztikt savu imeni!
Mirsti!
Tu neesi pelnījusi imeni.
Pie kājas tavu imeni!
Pie kājas tavu stulbo imeni!
Greisa!
Man žēl.
Jā, man arī žēl.
Daniels ir miris.
Tu vairs nebūsi ar mani pēc visa šī, vai ne?
Aleks...
Aleks!
-Man sāp. -Viņa ir šeit!
Nē, lūdzu, nē!
Laid!
Malacis!
Ak, Bekij!
Tūlīt lēks saule.
Mums tas jādara tagad.
Laiks taviem puikām ieņemt savu vietu.
Atpestī mūs, ak varenais, no pagātnes kļūdām un maldiem!
Lai, stājušies uz tumsības ceļa,
mēs paliktu stingri savā apņēmībā.
Bet ar tavu palīgu pieaugtu gudrībā un spēkā.
Esi sveicināts, Sātan!
Nē.
Viss pagalam.
Piedod mums!
Nekas nenotiek.
Es zināju.
Es zināju. Tās ir blēņas!
Greisa!
Un ko...
Ko darīsim ar viņu?
Zinu, ka ir par vēlu.
Bet es jūs vēlreiz nepievilšu.
Tā meitene tomēr mirs!
Kas, ellē, tas?
Kurš grib spēlēt?
Laiks paslēpēm
Skrien, skrien, skrien
Laiks skriet un slēpties
-Skrien, skrien, skrien -Velns!
-Un es tevi atradīšu -Laikam tev bija taisnība.
Tu aizsteidzies tumsā
Lebeila kungs, es tā vairs nedarīšu.
-Nerunā -Es gribu mājās.
-Paslēpies -Velns!
-Prom! Prom! -Tipini uz pagrabu
vai palien zem gultas
Lai kur tu aizbēgtu
Es tevi atradīšu
Palieciet ēnā
Zēni un meitenes
Esiet klusi
-Nē! Es visu izdarīju pareizi. -Citādi atradīšu
-Skrien, skrien, skrien -Es spēlēju pēc noteikumiem.
Pielavīšos upurim
-Un es visu kontrolēju... -Skrien, skrien, skrien
Vajāšu visu nakti
Tu vari aizbēgt tumsā
Bet kas būs aiz tevis?
Nerunā
Paslēpies...
Nē, neaizej!
Neatstāj mani, mīļā! Man ļoti žēl.
-Es negribu mirt. Bet... -Es arī negribēju, savtīgais ķēms!
-Nē, es neesmu kā viņi. -Tik, tik, tak
Es neesmu kā viņi. Tu darīji mani labāku, mīļā.
Un viņš mani neņem.
-Pareizi? Es varu sākt no jauna. -Netērē ne mirkli
-Un tas ir tevis dēļ. Ja, mīļā? -Paslēpies
Greisa, man tiešām bail.
-Sākam skaitīt -Neaiztiec mani!
-Nē, labi. -Desmit, deviņi, astoņi
-Aleks! -Septiņi, seši,
-Jā? -pieci
Četri, trīs,
-Es gribu šķirties. -divi,
viens
Bļāviens!
ĢIMENES RITUĀLS
SLEPENĀ PADOME
SAULLĒKTS
ABRAKADABRA
LEBEILA GAMBĪTS
Kundze, viss kārtībā?
Vai dzirdat?
Cilvēks dienvidu zālienā.
Tūlīt atsūtiet mediķus!
Sapratu.
Ak kungs, kas notika?
Vīra radi.
Gatavs vai ne, es eju meklēt!
Tulkojusi Inguna Puķīte