Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN COMEDY-SPECIAL FRA NETFLIX
Jeg tog tilbage hertil, hvor jeg begyndte,
fordi jeg optager min sidste Netflix-special i aften.
Det passer.
Og efter det pis
er det tid til at gøre USA spændt igen.
Det går for godt.
Hvis det går for godt for en sort i showbusiness, er det skræmmende.
Man skal ud af kasinoet, mens gevinsten er god,
mens man stadig vinder.
Hvis man ikke kommer væk, laver man en Kevin Hart.
I har luret den.
Han er skøn, men hvis hans sexvideo blev lækket,
er det kun et spørgsmål om tid for mig.
Nogle gange tænker jeg,
at jeg vil holde op med at lave standup, og...
Det er ikke, fordi jeg vil prale,
men grunden til, at jeg vil stoppe
er, fordi jeg er for god til det.
Jeg er sindssyg.
Jeg overdriver ikke engang.
Jeg... Det er ikke spændende.
Hver aften inden min optræden tænker jeg: "Det skal nok gå godt."
Og det gør det altid.
Jeg er så god til at skrive vittigheder.
Og jeg overdriver ikke engang.
Jeg skriver faktisk vittighederne bagfra.
Jeg skriver en pointe uden at tænke på indledningen.
Jeg skriver den bare ned,
og så kaster jeg papiret i min fiskebowle.
Jeg har en fiskebowle fyldt med tilfældige pointer.
Og nu og da ryster jeg den,
stikker hånden ned, tager en ud
og ser, om jeg kan lave den til en vits.
Og jeg tog en til showet.
Pointen er ikke lige til at klare.
Er I klar?
Ja.
Her kommer den. Pointen er:
"Så jeg sparkede hende i fissen."
Den er ikke færdig endnu.
Men jeg ved, at uanset begyndelsen skal jeg i slutningen af vittigheden
sparke en i fissen,
og det bliver skægt.
Vil I høre noget underligt? Jeg har altid haft talent.
Jeg kan ikke huske andet.
Da jeg var yngre... Jeg har nok været otte,
og dengang boede vi i Silver Spring.
Ja. Ja.
En almindelig misforståelse om mig:
Mange tror, jeg er fra et hårdt kvarter.
Det passer ikke.
Men jeg har aldrig rettet folk...
...for jeg ville være en gadedreng.
Faktisk spillede jeg med på misforståelsen.
Nogle gange hænger jeg med rappere som Nas,
og gutterne snakker om ghettoen.
"Det var sindssygt i ghettoen."
Og så siger jeg: "Totalt, mand."
Men jeg ved det ikke.
Jeg aner det ikke.
Mine forældre klarede sig godt nok til, at jeg var en fattig blandt hvide.
Og da de snakkede om ghettoen,
plejede jeg at blive misundelig.
For det lød sjovt.
Alle i ghettoen var fattige,
og det er fint.
Men var man fattig i Silver Spring, føltes det, som om man var den eneste.
Nas kender intet til smerten...
...når man første gang sover hjemme hos en hvid ven.
Man kommer hjem igen, ser på forældrene og siger:
"Det kan I sgu gøre bedre.
Alting hjemme hos Timmy virker."
Husker I den første gang?
Den kolde vinter.
Man kom hjem hos en hvid ven og så dem i stuen uden jakker på.
Timmy var en af de første hvide venner, jeg havde.
En skøn fyr. Han flyttede til Silver Spring fra Utah af alle steder.
Hans familie var sikkert med i den mormonske kirke dernede.
Vi var tit sammen.
En dag jeg var hjemme hos ham, sagde han:
"Dave, vil du ikke blive til aftensmad?"
Jeg sagde: "Jo, men jeg kan ikke.
Hvis ikke jeg tager hjem, er jeg dødsens."
Det var løgn.
Min mor arbejdede, og jeg ikke havde set hende i fire dage.
Og jeg løj kun for Timmy,
fordi dengang var min erfaring,
at hvides aftensmad ikke var god.
Jeg ville hellere tage hjem og stege en spegepølse.
Men så smed Timmy trumf på.
Han sagde: "Hvor synd, du ikke kan blive...
...for mor har lavet Stove Top-fars."
Jeg sagde: "Hvad fanden? Stove Top?
Vent lige. Jeg skal lige ringe rundt."
Jeg havde set reklamen ofte.
Jeg havde drømt om at få fat på den Stove Top-fars.
Endelig mødte jeg nogen, som faktisk havde en pakke.
Jeg måtte gribe chancen, så jeg lod, som om jeg ringede hjem.
Så kom jeg tilbage og sagde:
"Timmy, ved du hvad? Mor siger, jeg gerne må blive."
Han sagde: "Fantastisk."
Han sagde: "Kom med mig, så dækker vi bord,
og så kan vi bede bordbønnen."
Jeg gad ikke dække hans bord eller sige en eller anden mormonsk bøn.
Jeg ville bare have den fars.
Så jeg sagde: "Det vil jeg gerne, men jeg skal vaske hænder."
Planen var enkel:
Vask hænder langsomt,
og når jeg blev færdig,
ville bordet være dækket og bordbønnen færdig,
og så skulle der bare spises.
Jeg gik ud på badeværelset. Jeg vaskede hænderne langsomt.
Det tog vel nok ti minutter.
Og pludselig...
...kom en af hans mødre hen.
Hun sagde: "Hej, David, ikke?"
Jeg sagde: "Ja."
Hun sagde: "Timmy siger, at du gerne vil spise her."
Jeg sagde: "Gør det noget?"
Hun siger: "Nej, det glæder os meget.
Men vi regnede ikke med at få besøg, og jeg er bange for...
...at der ikke er nok Stove Top-fars...
...til os alle."
Så jeg sparkede hende i fissen.
Mine damer og herrer.
Jeg sagde, jeg var for vild.
Jeg sagde, den kom, og den var stadig uventet.
Derfor tjener jeg kassen.
Du godeste.
Men der er en vigtigere grund til at holde op lige nu.
Det er noget, der har været på vej,
og det er masserne. Ikke jer.
Jeg mener masserne på den store scene.
Det er for hårdt at underholde et land med så sarte ører.
Folk er så sarte.
Alle er blevet en flok brokkehoveder.
Alt, hvad du siger, støder nogen.
Jeg husker, da det begyndte,
da jeg lavede Chappelle's Show.
Da jeg lavede showet...
Jeg plejede at lave showet og så koncerter i weekenden.
Jeg holdt en koncert,
og der var et smukt par på forreste række.
Konen var tydeligvis asiat.
Man kunne se det på ansigtet.
Manden...
Denne her gut var mystisk og mere til.
Jeg kunne ikke se, hvor han var fra.
Karamelfarvet fyr, lækkert hår,
men han kunne være fra hvor som helst.
Det kan jeg ikke gætte på.
Det eneste, jeg vidste med sikkerhed om ham her...
...var, at hans kone var en so.
Det kunne jeg se på hendes ansigt. Han grinede og morede sig,
og hun skulede mod mig til et standupshow.
Jeg forstod det ikke.
Og så gik det op for mig, at hun var gravid,
og jeg røg på scenen.
Jeg sagde: "Det er nok derfor, hun er vred."
Så ville jeg skodde cigaretten,
men så begyndte hun på det falske ikkeryger-host.
Så blev jeg ved.
Jeg tænkte: "Den baby skal nok klare den."
Så ville jeg lette stemningen og spurgte: "Hvor er I fra?"
Jeg kunne se, hun havde luret mig. Og så siger hun nedladende:
"Jeg er fra Californien.
Hvis du spørger om min etnicitet...
...så er jeg kineser."
Hendes mand var bare cool.
Han sagde: "Jeg er mexicaner."
Jeg sagde, "Undskyld, hvis det var stødende, men I er et smukt par.
Og der er ingen tvivl om, at du vil føde
den mest hårdtarbejdende baby nogensinde."
Det er ikke en dårlig vits.
Hun blev meget vred.
Hun rejste sig med det samme.
Men hun gik ikke bare. Hun havde mere at sige:
"Jeg vil aldrig mere købe en af dine forbandede dvd'er, Dave Chappelle."
Jeg sagde: "Hvis jeg må være så fri...
Kinesere køber ikke dvd'er."
Folk blev ellevilde. Vi lo og havde det sjovt.
Jeg tænkte ikke nærmere over det. Og så tre dage senere
skriver den kvinde et brev til min arrangør
og fortæller, at han ikke skal booke mig,
fordi jeg er "racist".
Og... det her er et citat:
"Upassende omkring mit racemæssigt blandede ægteskab."
Jeg tænkte bare: "Det var jeg da, so."
Hvis hun havde lavet en lille smule research...
...ville hun have vidst, at jeg er i et racemæssigt blandet ægteskab.
Det passer.
Faktisk er min kone også asiat.
Surprise, so. Vi ses til Thanksgiving.
Men min kone er ikke kineser. Hun er filippiner.
Det passer.
Det ligner, at vores børn er fra Puerto Rico.
Jeg er ligeglad med blandede ægteskaber. Faktisk er min mor halvt hvid.
Det er der mange, der ikke ved.
I er nu lidt for henrykte, men okay.
Mange tror ikke på mig, når jeg siger det. Man kan ikke se det på mig.
Men hvis jeg lod håret vokse...
...ville I tro, I var til Katt Williams-koncert.
Min frits er...
Min frits er smuk.
Men folk går alt for vidt.
Jeg ved ikke, hvordan eller hvorfor alle blev så sarte.
Ved I, hvem der hader mig mest? De transkønnede.
Ja, de...
Jeg havde ikke opdaget, hvor slemt det var.
Jeg var virkelig sur over den Netflix-special.
Det er hårdt. Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre. Jeg kan godt lide dem.
Jeg har aldrig haft problemer med dem.
Altså...
Jeg laver bare sjov.
Jeg mener, jeg gør grin med alle.
Som en gruppe må de da indrømme...
...at det fandeme er morsomt.
Undskyld, jeg mener...
Jeg har aldrig set nogen i en så sjov situation,
som ikke kunne lave skæg med det.
Fra fødslen føler de sig som noget andet end det, de er født som, og det er...
Det er ret sjovt.
Hvis altså det ikke sker for en selv.
Det er ligesom den hvide sorte kælling i nyhederne.
Rachel Dolezal.
Hun siger det hele tiden. Hun var...
Hun er en hvid kvinde, men hun klædte sig ud som sort
og kom helt til toppen af sorthed.
Jeg ville gerne møde hende for at forstå det.
Jeg vil gerne spise middag med hende, se hende i øjnene...
...og kalde hende en neger.
Hvad snakker hun om? "Jeg identificerer mig som sort."
Det er transsnak. Klap kæften.
Klap kæften.
Der er en stor forskel på det og trans, og den er, at jeg tror på transkønnede.
Jeg forstår dem heller ikke, men jeg tror på dem.
De skærer deres pikke af.
Mere bevis behøver jeg ikke.
Jeg har aldrig set nogen kaste pikken væk.
Jeg forstår det ikke, men jeg tror på dig og støtter din beslutning.
Men hvor langt vil Rachel trække den?
Hvad er hun villig til at gøre, for at sorte tror på,
at hun tror, at hun er en af os?
Er du villig til at sætte dit hus i pant...
...for at investere i en forfejlet båndoptagelse?
Hun skiftede ikke engang navn.
Hun hedder Rachel.
Det navn tror jeg ikke på.
Hvis du vil have min støtte, må du ændre det til det allersorteste navn.
Du må til at ændre det til Draymond Green.
Jeg kender ikke et sortere navn.
Det er sort på papiret.
Hvis du skriver "Draymond Green" på Airbnb...
...bliver du automatisk logget af.
Folk bliver sure. Folk bliver sure over alt, hvad jeg siger.
Jeg lavede et show. Jeg var i Portland, Oregon.
Og jeg var tjekket ind på et hotel
under navnet Charles Edward Cheese.
Jeg kom tilbage sent om aftenen...
...og der var en seddel. Det var et brev på mit bord,
adresseret til hr. Cheese.
Så jeg formodede selvfølgelig,
at brevets forfatter var en nær ven.
Det er ikke et navn, som folk gætter.
Så åbner jeg det, og det viser sig, at jeg ikke kender personen.
Det er et fanbrev.
Jeg tænker normalt ikke på, at jeg har fans, men det glæder mig.
Og...
...selvom jeg er glad for at have fans...
...læser jeg ikke brevene.
Det ville være skønt, men helt ærligt.
Ligner jeg julemanden? Jeg har ikke tid.
Jeg var lige i gang med at slappe af. Skulle jeg læse om fremmedes ønsker?
Men så læste jeg det.
Jeg havde åbnet det, så jeg læste det.
Og ved I hvad?
Forfatteren var vild med mig.
Det var virkelig et sødt brev.
Og så skrev personen, hvordan det var at se mit show,
hvor spændt personen blev, hvor sjovt det var.
Så skrev personen...
...at da jeg kom til vittighederne om transkønnede, blev vedkommende "knust".
For det viste sig, at forfatteren var transkønnet.
Lad mig lige være ærlig.
I må forstå, at som en regel
har jeg det aldrig dårligt med det, jeg siger heroppe.
Jeg ville aldrig indrømme det, hvis ikke jeg havde låst jeres telefoner inde.
Men det føltes så mærkeligt. Da jeg læste brevet...
...fik jeg det dårligt af det.
Det var ikke på grund af vittigheden,
men fordi en anden havde det dårligt.
Jeg ved ikke, hvorfor personen fik det dårligt.
Jeg har mange vitser om transkønnede.
Men jeg tror...
Jeg tror nok, det var...
...den vits, jeg vil fortælle jer nu.
Undskyld.
Det er ikke engang en dårlig vits.
Den er sand. Altså, den er ikke sand,
men jeg læste i avisen,
at Caitlyn Jenner overvejede at posere nøgen
i et kommende nummer af Sports Illustrated.
Og jeg ved godt, det ikke er politisk korrekt at sige,
men så tænkte jeg: Fuck det. Jeg siger det for alle andre.
Ad.
Nogle gange vil jeg bare gerne læse oversigten.
Jeg aner ikke, hvorfor I skal klemme mandefisse ind i sportssektionen.
Det var jeg ikke enig i.
Men jeg sagde ikke, at Caitlyn Jenner var slem.
Jeg er ikke sur på hende eller Sports Illustrated.
Hvis jeg er sur på nogen...
...er det nok bare mig selv.
Forstår I?
For hvis jeg mærker efter, ved jeg, jeg ikke er stærk nok...
...til ikke at se på billederne.
Jeg er nok ikke klar til det, hun viser frem.
Så Caitlyn...
...hvis du går videre med det her...
...så sørg for at være stiv i det.
Du skal tage det hele vejen.
Hustler-stilen. Ved du, hvad det betyder?
Man spreder læberne...
Jeg håber, hun gør det, og så er der en lille pik.
Det sker bag tæpperne.
Jeg ved ikke, hvad der sårede personen.
Men lad mig sige en ting: Da jeg læste brevet...
Lige bagefter gjorde jeg noget, som mange sorte mænd i USA
ikke har tid eller penge til at gøre.
Jeg tænkte over, hvad jeg følte.
Jeg tænkte over noget, jeg ikke tror, jeg havde tænkt over.
Jeg sagde: "Hvis jeg skriver de vitser,
har jeg så et problem med transkønnede?"
Og svaret er: "Nej, overhovedet ikke."
Hvem fanden tror I, jeg er?
Jeg forstår ikke alle de valg, folk tager.
Men jeg forstår, at livet er hårdt,
og at den slags valg ikke udelukker en
fra et liv med værdighed, lykke og sikkerhed.
Men ærlig talt...
Mit problem har aldrig været transkønnede.
Mit problem har været dialogen omkring transkønnede.
Jeg har det bare, som om det ikke bør diskuteres
foran sorte mennesker.
Det er nedværdigende,
al den snak om, hvad folk føler inden i.
Siden hvornår har det betydet noget i USA, hvad folk føler inden i?
Jeg kan ikke lade være med at tænke,
at den eneste grund til, at alle taler om transkønnede,
er, at hvide mænd vil gøre det.
Ja, nemlig.
Det sagde jeg lige.
Hvis det kun var kvinder eller sorte og mexicanere, der sagde:
"Vi føler os som piger,"
ville de sige: "Ingen har spurgt jer om det.
Kom og pluk nogle jordbær."
Det lugter af hvide privilegier.
Har I tænkt over, at det var nemmere for Bruce Jenner at skifte køn,
end det var for Cassius Clay at ændre sit forbandede navn?
Og for at være hudløst ærlig...
Sådan, Dave.
...var grunden til, at jeg var sur på transkønnede,
at jeg var på en klub i Los Angeles, og dansede seks sange med en af dem.
Jeg havde ingen anelse.
Så blev lyset tændt, og jeg så knoerne. Jeg sagde: "Åh nej!"
Alle grinede af mig.
WorldStar.
Jeg sagde: "Hvorfor sagde du ikke noget?"
Så hørte jeg den lumre stemme. "Jeg sagde ikke noget, Dave Chappelle,
fordi jeg havde det vidunderligt.
Og jeg vidste ikke, hvad du ville synes."
Jeg sagde: "Jo, du gjorde så."
Så sagde hun: "Jeg går hjem. Jeg vil ikke skændes."
Jeg sagde: "Hjem? Der er kun to sange tilbage. Vi kan da lige så godt...
...føre det til ende."
Vi spiste morgenmad sammen.
Hold nu op. Det gør mig ikke til bøsse.
Jeg bollede kun brysterne.
De var lige så ægte som alle andre i Los Angeles.
Klokken var to. Jeg lånte bare lidt gnidningsmodstand.
Det er ungdommens galskab. Den slags fejl begår mænd i deres ungdom.
Måske var det ikke engang en fejl. Det var en vild nat.
Men den slags gør jeg ikke mere. Nu er jeg 44.
Ja.
Det er første gang i mit liv, jeg fysisk har følt min alder.
Man kan... Det er hårdt.
Ved I, hvordan jeg ved, jeg bliver gammel? Det er pinligt.
Jeg var på hotelværelse.
Jeg vil ikke lyve. Jeg tog en spiller.
Og jeg svedte virkelig.
Så vidste jeg, jeg var gammel.
Jeg gav op midt i det hele. Der skete ingenting.
Jeg kan ikke lide at se min pik længere.
Min pik ser distingveret ud.
Den ser gammel ud.
Den har hvidt og mørkt hår hele vejen rundt.
Min pik ligner Morgan Freeman i 90'erne.
Uden prikkerne.
Min pik fortæller:
"Dave trak mig ud og begyndte at trække mig rundt. Han trak mig rundt.
Men ikke med samme energi, som da han var ung.
Vi vidste begge, at ingen ville komme."
Jeg ser min alder i mine børn.
Jeg kom hjem fra turné for lidt siden.
Jeg var væk i flere uger, og da jeg kom tilbage, var ingen hjemme.
Ikke en eneste i min familie tænkte, at jeg ville se dem, når jeg kom hjem.
De vidste, hvornår jeg kom, men de var bare ikke hjemme.
Og det fik mig til at åbne øjnene.
Da mine børn var små, og tourbussen holdt foran huset,
kom de væltende.
"Far er hjemme. Hurra!" De krammede og kyssede mig.
Men som årene gik, falmede interessen.
"Alle sammen, hr. Løfter er tilbage igen."
Men et tomt hus er...
Det er iskoldt.
Jeg gik ind på min ældste søns værelse: "Hallo?"
Han var væk.
Og så gjorde jeg noget, jeg ikke havde gjort før. Jeg kiggede i hans ting.
Bare for at se, hvordan han udviklede sig.
Jeg fandt nogle notesbøger og læste i dem,
og der var al mulig skøn poesi i dem, skrevet med hans håndskrift.
Jeg vidste ikke engang, at han skrev digte.
Så kiggede jeg i hans skuffer og åbnede den midterste...
...og jeg fandt cigaretpapir.
Og jeg så på papiret og tænkte: "Nå.
Det er der, poesien kommer fra."
Og det gjorde mig ked af det.
Altså, jeg ryger. Men min søn havde mistet sin uskyld.
Og jeg græd lidt.
Jeg tog papiret op på mit værelse,
rullede en fed af noget, jeg havde gemt.
Og så blev jeg skæv.
Og så blev jeg paranoid.
Så jeg lagde papiret tilbage igen...
...så han ikke opdagede mig.
Han ved ikke, at det er sket, før han ser showet.
Ja, jeg fandt dit papir.
Han er en kold satan, kun 16 år gammel. Hør, hvad han gjorde.
Han ringer til mig...
...midt om natten. Klokken var et. Han siger: "Far. Du må ikke blive vred."
Jeg vidste, noget var helt galt.
Jeg sagde: "Hvad er der?" Han sagde: "Jeg har det fint.
Du bad mig om at gøre det her.
Jeg er til en fest,
og ham, der skulle køre mig, fik for meget at drikke.
Vi har brug for, at du henter os."
Jeg sagde: "Hold da kæft. Klokken er et. Jeg er plørefuld."
Men så tænkte jeg: Hellere mig end et barn.
Jeg kan lige så godt tage chancen.
Jeg sagde: "Jeg henter jer.
Giv mig adressen, så kommer jeg."
Han gav mig adressen, og jeg blev rystet.
Jeg sagde: "Du tror det ikke, men...
...jeg er til den samme fest."
De bliver hurtigt store, ikke?
Må jeg spørge om noget? Det er ikke for at gøre jer utilpas.
I behøver ikke svare. Hvis det går skidt, klipper vi det ud.
Er det underligt at være de eneste hvide på rækken?
Er det... Bare vær ærlige.
Føles det underligt? Er I bekymrede?
Hit med pengene. Det er bare for sjov.
Han er iskold. Han rørte sig ikke.
Som mange andre sorte på min alder
stemte jeg for første gang for otte år siden.
Det passer.
Jeg så Obama på TBS og sagde: "Ham stemmer jeg på."
Jeg husker den dag, jeg stemte på Obama. Jeg stemte i Ohio.
Og min stemme tæller i Ohio. I Ohio kæmpes der om stemmerne.
Men da jeg ankom til valgstedet, stod soldaterne i kø.
Der var så mange sorte, at jeg ikke vidste, det var et valgsted.
Jeg troede, de skulle indløse checks.
Vi krammede hinanden,
og gamle folk sang salmer og traditionelle sange.
Det var ti gange vildere, end da O.J. Simpson blev dømt.
Jeg har aldrig set sorte så glade.
Otte år senere tager jeg igen til valgstedet.
Denne gang i en splinterny Porsche.
For Obama-årene gjorde mig godt.
Jeg stemte tidligt...
...og da jeg parkerede bilen, indså jeg noget,
der tog resten af landet endnu en uge at regne ud.
Jeg indså, at Donald Trump ville blive præsident.
For i Ohio, modsat Washington, D.C.,
kunne man se resultatet på parkeringspladsen.
Alle de forbandede pickupper, traktorer og alt muligt.
Og da jeg så gik derhen, så jeg en lang kø...
...med støvede hvide folk.
Ja, mine damer og herrer, det var fattige hvide.
Jeg må sige, jeg har aldrig nogensinde haft problemer med hvide før,
men helt ærligt...
...så holder jeg mindst af fattige hvide.
De har givet os mange problemer.
Og jeg har aldrig set så mange på nært hold.
Jeg så dem lige i ansigtet fuldt af kul.
Og overraskende nok...
Ved I, hvad jeg ikke så?
Jeg så ikke et eneste elendigt ansigt iblandt dem.
Jeg så sure og bestemte ansigter,
men de virkede anstændige.
Det gjorde de. Faktisk, og det her er ikke løgn,
havde jeg ondt af dem. Jeg kender godt spillet.
Jeg ved, at rige hvide folk
kalder fattige hvide for udskud.
Og det ved jeg alene,
fordi jeg tjente så meget sidste år,
at rige hvide folk fortalte mig det til et cocktailparty.
Og det synes jeg ikke om.
Jeg stod i kø med dem, som alle amerikanere skal i et demokrati.
Ingen springer over i stemmekøen, og jeg lyttede til dem.
Jeg lyttede til deres naive, hvide fattigmandssnak.
"Manner. Donald Trump vil tage til Washington,
og så vil han kæmpe for os."
Jeg står der og tænker for mig selv: "Dit dumme fæhoved.
Du er fattig.
Han kæmper for mig."
De kunne alle se, hvem jeg stemte på,
lige så let som jeg kunne se det på dem.
Med ved I, hvad vi havde til fælles?
Ikke en eneste af os
så ud, som om vi syntes om det, vi gjorde i stemmeboksen.
Vi gjorde bare vores pligt.
Ja, jeg stemte på Hillary Clinton. Selvfølgelig.
Jeg stemte på hende, fordi jeg syntes om det, hun sagde,
i langt højere grad end jeg syntes om det, han sagde.
Ærlig talt: På det tidspunkt
var det som at se Darth Vader opføre Martin Luther King.
Hun var aggressiv.
Hun havde lavet en Karate Kid på Bernie Sanders.
Det var svært at stemme på sådan en.
Men det var det mindste onde.
Jeg ved, du støttede Clinton, og undskyld, jeg siger det.
Det følte ikke forkert at stemme på hende,
men heller ikke så godt, som det burde.
Hun ville være den første kvindelige præsident.
Hendes ansigt skulle på vores mønter.
Men alligevel skød hun ved siden af.
Hun burde have vundet. Ved I, hvordan det føltes at stemme på hende?
Det var sursødt. Det føltes...
...som om jeg var heldig nok til at slikke Halle Berrys fisse.
Og mens jeg gjorde det,
pruttede hun mig lige i ansigtet.
Forstå mig ret. Jeg gør det stadig.
Men jeg ville nu ønske, hun ikke pruttede i landets ansigt.
Jeg stemte den dag. Samme dag fløj jeg til New York City.
Jeg skulle arbejde.
Jeg stod på en standup-klub
og sagde næsten præcis det samme, som jeg har sagt, til publikum.
Jeg vidste ikke, at der var en journalist.
Journalisten skrev en artikel.
Artiklens overskrift var:
"Dave Chappelle støtter indædt Donald Trump."
Ja. Jeg anede ikke, at det stod i avisen.
Jeg fandt ud af det, ved at min kone ringede fra Ohio næste morgen.
Hun var panikslagen.
"David, hvad i alverden...
...har du gang i i New York?"
Jeg sagde: "Ingenting, men hvad har du hørt?"
Min kone sagde: "Der står i avisen, at du støtter Donald Trump."
Jeg tænkte bare...
Jeg sagde: "Det er lige meget.
Der er ingen, der tror på det."
Og hun sagde: "Det gør de altså."
Og så læste hun kommentarerne højt for mig.
De var forfærdelige.
En flok af sorte folk, der kaldte mig onkel Tom og alt muligt.
Jeg skal sige dig, det er voldsomt, når en sort siger det om en anden.
Jeg blev hidsig. "Onkel Tom?
Hvordan er jeg som ham?
Det er dig, der læser The Observer."
Nå, men det står så på.
Og så kommer lørdag aften,
Donald Trump er præsident, og jeg er vært på Saturday Night Live.
Jeg havde ikke forberedt min monolog.
Jeg tog det, som det kom.
Bagefter er jeg helt blank. Jeg sagde vist: "Fuck det.
Vi har fået frataget stemmeretten før, og vi..."
Noget med, at vi bør give hinanden en chance. Uanset hvad jeg sagde,
ville jeg ønske, jeg ikke havde sagt det.
Det var ikke besværet værd.
Jeg gik til frisøren, og alle de sorte stirrede: "Hvad har din ven gang i?"
Hvad fanden?
Han er ikke min ven.
Uanset om man er republikaner eller demokrat,
må enhver logisk tænkende person medgive,
at han klarer sig helt forfærdeligt.
Det gør han.
Vi har haft andre præsidenter, der klarede sig skidt,
men det her er værre end skidt.
Det er skræmmende at se på.
Er du gal?
Det er som at se en crack-pibe på forsædet i en Uber.
Hvad fanden fejler han?
Han tager virkelig for sig. Jeg så...
Jeg så Donald Trump til en pressekonference.
Og han havde samlet alle medierne,
og så bad han bogstaveligt talt medierne, lige op i ansigtet,
om ikke at opklare ting.
Jeg tænkte: "Hey.
Han er helt forfærdelig."
Og... Det er ikke noget, jeg finder på.
Hans læber begyndte at svede.
Har I nogensinde set nogens læber svede før?
Hvad er der galt med hans læber?
Det er ligesom at flyve. Hvis man har fløjet...
Jeg bliver hele tiden bange for at flyve.
Og nogle gange er der turbulens.
Og så bliver jeg nervøs og ser på stewardessen,
og hun ser rolig ud, og så føler jeg mig rolig.
Men hvis hendes læber begyndte at svede...
Det er skræmmende. Hvorfor sveder hans læber?
Hvad ved han?
Og så...
Seriøst. Så tog han fat i podiet og sagde:
"I ved ikke, hvor skræmmende de ting, jeg læser i mine orienteringer, er."
Og jeg tænkte: "Er du gal? Det skal du holde for dig selv."
Det er dårlig ledelse.
Tror I, jeg fortæller mit barn:
"Sønnike, sæt dig her, så tager vi en snak.
Jeg har ikke betalt husleje i tre måneder, og jeg er bange.
Meget bange.
Gå i skole, og gør det nu godt.
Jeg skulle bare lige få det ud af systemet."
Jeg tænker: "Hvad fanden har du gang i?"
Det er virkelig skidt.
Du godeste.
Alle hans forslag lyder som skæve menneskers forslag.
Som om han ikke tænker dem igennem.
Han siger bare det, han lige tænker på.
Det lyder vanvittigt.
"Jeg vil tage til Kina,
og jeg vil tage jobbene fra Kina og tage dem med tilbage til USA."
Hvorfor det? Så iPhones kan koste 9.000 dollars?
Lad dog det arbejde blive i Kina.
Vi vil ikke arbejde så hårdt.
Hvad fanden tænker han på?
Jeg vil gå i Nike-sko, ikke lave dem.
Hvad fanden har du gang i?
Hold op med at ville give os kinesiske job.
"Jeg vil få kulindustrien tilbage."
Kul?
Jeg overdriver ikke engang.
Jeg har aldrig nogensinde set et stykke kul.
Ærligt talt aner jeg ikke, hvad det skal bruges til.
Hvis du vil have folk til at grave efter ting,
så find dog nogle trøfler. Så er jeg med.
I det mindste er prisen for trøfler enorm.
Hvis det bliver værre, skal jeg til at bruge normalt smør.
Det er virkelig skidt.
Han går op imod Nordkorea med battle-trusler, "ild og raseri".
Man tænker: "Hey! Hvad har du gang i?"
Det er Korea, for fanden.
Kim Jong-un er skræmmende.
Han er måske lige så skør som Trump.
Det er skræmmende.
Hvis du er en af de naive, der tror,
at krig med Nordkorea er let,
så spiller du ikke Call of Duty klokken 3 om natten, som jeg gør.
For der spiller koreanerne.
Koreanske børn på otte år smadrede hele min deling i går aftes.
Jeg har aldrig set en så højt placeret
med så forbandet basale løsninger.
Såsom:
"Vi skal ikke lade flere muslimer komme her,
før vi ved, hvad der foregår."
Sagde han "ved, hvad der foregår"?
Hvem kan ikke finde ud af at regne?
Lad os tælle, okay?
Der har været 17 masseskyderier i USA.
Fire blev begået af muslimer.
Ingen af dem var fra nogen af landene
i dit oprindelige forbandede forbud.
Og nu, hvor han nævnte det, blev de 13 andre skyderier
begået af de fakkelbærende hvide.
Det er fakta.
Jeg prøver ikke at holde hvide væk fra showet,
for at resten er i sikkerhed.
Det er en virkelig dum idé, fordi den er ond og racistisk.
Og vigtigst af alt...
...ville det være katastrofalt for min indtjening.
Hvis ikke der var hvide,
ville jeg måske kun tjene 1.800 dollars.
Han bliver nødt til at indse,
at vi har brug for hinanden.
Og derfor kan vi aldrig nogensinde slå Kina.
For alle i USA er racister,
og alle i Kina er kinesere.
Han var helt gal på den.
Tro heller ikke på medierne, for mens det finder sted,
vil medierne overbevise os om,
at ekstremerne blandt os er normalen.
Vi kan være uenige. Udmærket.
Og de fleste af os holder hovedet koldt.
Forstår I?
Generelt respekterer amerikanere hinandens holdning,
selvom de ikke deler den.
Det gør jeg. Jeg respekterer alles holdning,
bortset fra amishfolket.
De er de eneste, hvor jeg ved med sikkerhed, at deres gud tager fejl.
Hastighedsgrænsen er 120 km/t. i Ohio,
og så er en af kørebanerne blokeret af en hest med en hestevogn.
Jeres gud er latterlig.
Alle amishfolkene omkring mig kender mig.
Selvfølgelig ikke fra tv.
De kender mig fra gaden.
Når jeg ser dem, trækker jeg Porschen ind og taler med dem:
"Ezekiel.
Ezekiel, er du sikker på,
at Gud ikke ønsker, at du skal have denne teknologi?
Jeg slukker lige airconditionanlægget. Hvad sagde du?"
Og så siger de: "Vig bort.
Du prøver at lokke mig som Djævelen."
"Djævelen?
Nej, jeg prøver at få dig med ind i spillet, Zeke.
Verden er stor.
Jeg rejste 40 km på en halv time.
Det ville tage dig en dag.
Du ved ikke, hvordan vejret er i morgen.
Det gør jeg.
Du ved ikke engang, at der er en sjælden pokémon på din skulder.
Ta-ta."
Og så kører jeg væk.
Hey, cigaret. Ja.
Jeg skal bruge den.
-Min e-cigaret? -Ja, giv et sug.
Vil du suge på min e-cigaret?
Desværre, jeg prøver at undgå at få herpes.
Jeg har haft et løst forhold til herpes de sidste 30 år.
Men hver gang jeg går ud, tænker jeg: "Ikke i nat."
Jeg siger ikke, at du har herpes.
Jeg siger bare, at en ud af fem har, så lad os bare...
Lad os passe på denne her ting og sørge for...
...at vi beholder vores læber.
Nogle gange synes jeg, medierne er hårde ved Trump.
Nogle af de skandaler, de sender, virker ikke slemme.
Han kom i problemer, fordi han ikke var nok i Det Hvide Hus.
Fuck nu det. Han var stenrig.
Han sked på et guldtoilet.
Jeg ved ikke, om I har set Det Hvide Hus. Det ser rigtig pænt ud.
Men jeg ville ikke bo i det Scooby-Doo-hus.
Det ser alt for skræmmende ud.
Forestil jer, at I spiller den af, og Abraham Lincoln glor på jer.
Bush boede der heller ikke.
Han tænkte: "Jeg smutter på ranchen."
Obama var den første, der flyttede ind og tænkte:
"Sikke et lækkert sted.
Se lige det tæppe."
Medierne gik på ham, da han ansatte Jared Kushner,
men jeg syntes ikke, det var det værste.
Der var ikke gået så længe... Det var ikke uventet.
Kennedy havde sin bror som justitsminister.
Ham her var ikke fra politiske kredse. Jeg havde nok gjort det samme.
Faktisk gør jeg det.
Tror I, jeg går alene til et møde i Hollywood fyldt med hvide folk?
Jeg tager min ven Mac Mittens med.
Jeg ved ikke, hvad han hedder. Alle kalder ham Mac Mittens.
Jeg ved, han ikke er kvalificeret til at høre møderne,
men han gør, at jeg har det bedre.
Og de hvide siger:
"Dave, vil du bede din ven Mac Mittens
vente udenfor, mens vi snakker?"
Og jeg siger: "Fuck det.
Mac Mittens må høre alt det, I siger til mig."
Og så lytter han hele mødet igennem.
Bagefter ser jeg på Mac Mittens, og hvis han giver signal...
...skriver jeg under.
Jeg mærker efter.
Hvad med denne her?
Kan I huske dagen efter valget,
da Taiwans præsident ringede for at lykønske Donald Trump?
Og Donald Trump tog selvfølgelig røret
og snakkede med Taiwans præsident.
Problemet med det var...
...at Taiwan ikke har en præsident.
USA opererer med det, man kalder en "et samlet Kina"-politik,
og Taiwan er en oprørsk provins i dette Kina.
Og det vidste Donald Trump ikke,
så han svarede og begyndte at plapre løs...
...og medierne åd det råt. Og helt ærligt
grinede jeg og tænkte: "Det fæhoved er godt nok kommet i problemer."
Den samme nat var jeg ved at falde i søvn,
og så måtte jeg tilstå over for mig selv:
"Det vidste jeg sgu heller ikke."
Så indså jeg, at medierne var forkert på den.
Historien var ikke, at han besvarede opkaldet.
Historien var, at ingen forhindrede Donald Trump i at besvare opkaldet.
Det er skræmmende.
Har du ikke en Mac Mittens på holdet?
Det virkede ikke som Det Hvide Hus, men Trump Tower.
Alle blev stillet videre:
"Hr. præsident, vi har en Rikki-Tikki-Tavi i røret."
"Stil ham videre.
Goddag, Rikki-Tikki.
Godt at tale med Dem."
"Hr. præsident, John Jacob Jingleheimer Schmidt."
"Vi har samme navn. Stil ham videre.
Goddag, John Jacob. Lad os gå til sagen."
Hvor mange her i lokalet
er ikke oprindeligt fra USA?
Klap engang.
Hvor er du fra? Dig der.
Irak.
Er du fra Irak?
Det var bare for sjov.
Hvor længe har du været her i landet?
23 år.
Er du blevet statsborger?
Er du? Tillykke med det.
Velkommen til dette skønne land.
Lad mig give dig en historietime, for det stod sikkert ikke i din adgangstest.
Men folk, der har opnået statsborgerskab, har hørt om det her før.
Forestil dig, at vi er i starten af 50'erne.
En 14-årig dreng tager afsted...
...fra Chicago til Mississippi
for at se den store familie. Han har aldrig set Mississippi.
Inden han gik, sagde hans mor til ham med fast stemme:
"Hvis en hvid mand i Mississippi ser dig i øjnene, så kig væk."
Og jeg ved ikke, hvad du kender til sorte fra Chicago,
men de er ikke lette at skræmme.
Ifølge historien stod han foran et supermarked
og hængte ud med fætrene og morede sig,
da en hvid kvinde kom ud af butikken.
Og han syntes, hun var pæn, og sagde:
"Farvel, skat"
uden at indse, at han havde begået en skæbnesvanger fejl.
Fire dage senere...
Fire dage senere bryder en gruppe voksne hvide mænd ind hos familien,
river en 14-årig dreng ud af sengen
for øjnene af hans familie, som ikke kan gøre noget.
Det var sidste gang, han blev set i live.
Hans navn var Emmett Till.
De fandt hans lig et par dage senere.
Det lå i en bæk bundet fast til et hjul, så det sank.
Det var banket og hævet.
Skrækkeligt.
Heldigvis for alle i USA...
...var hans mor en fucking gangster.
Det var hun.
Forestil dig det.
Midt i en mors værste mareridt
havde denne kvinde evnerne til at tænke på alle.
Hun sagde: "Lad min søns kiste stå åben."
Hun sagde: "Verden har brug for at se, hvad de gjorde ved mit barn."
Og alle aviser og blade her i USA
fra Jet Magazine og hele vejen til New York Times
havde denne drengs skrækkeligt opsvulmede lig på forsiden.
Og hvis vores borgerrettighedsbevægelse var en bil,
var drengens lig superbenzin.
Det var et afgørende øjeblik i USA's historie,
hvor ethvert tænkende individ tænkte: "Det her må vi gøre bedre."
Og de kæmpede bravt. Og her er vi så.
Og grunden til, at jeg nævner det her til aften
er, at for mindre end et år siden tilstod kvinden, han efter sigende fløjtede af...
...på sit dødsleje...
...at hun løj i sin vidneforklaring.
Og I kan nok forstå, at da vi læste det,
tænkte vi: "Din løgnagtige kælling."
Vi blev rasende.
Sådan reagerede jeg faktisk.
Og som vi lærer, når vi bliver ældre, er den første reaktion ofte ufuldstændig.
Man kalder fænomenet for "at stå for tæt på elefanten".
Analogien er, at hvis man står for tæt på en elefant,
kan man ikke se elefanten.
Man ser bare dens penislignende hud.
Man må træde tilbage og se nærmere på den.
Så jeg trådte tilbage, tænkte over det et øjeblik
og indså, at det må have været hårdt for denne kvinde
at fortælle en så skrækkelig hemmelighed om sig selv.
Selv helt til slut.
Og jeg var glad for, at hun turde fortælle det, før hun gik bort,
for det var vigtigt, og vi havde brug for at vide det.
Så tænkte jeg: "Tak for, at du fortalte sandheden...
...din løgnagtige kælling."
Ja!
Og så går der mere tid,
og efter et stykke tid kan man næsten se hele elefanten.
Det fordrer ydmyghed, fordi man indser, at denne kvinde løj,
og at den løgn førte til mord.
Men det mord førte en masse med sig,
som gjorde mit vidunderlige liv muligt,
som gjorde præcis denne aften mulig.
Hvordan kunne denne løgn gøre verden til et bedre sted?
Det er vanvittigt.
Og det er sådan, jeg har det med præsidenten.
Jeg tror, han kunne være den løgn, der redder os alle.
For jeg har aldrig følt mig mere amerikansk,
end når vi går sammen om at hade ham.
Du godeste, hvor føles det godt.
Og når det sker, ser jeg alle dem, der har det hårdt.
Så hvis jeg fortæller en vits, der får dig til at slå en transkønnet,
så er du nok en narrøv, som jeg ikke vil se her længere.
Hvis du ikke forstår, at når en spiller knæler under nationalsangen,
forsvarer han mig, så skal du ikke lægge dig ud med mig.
Jeg lover, at uanset hvor slemt det bliver,
er vi landsmænd,
og jeg ved, at jeg gerne vil løse det her sammen med jer.
Og hvis kvinden, der sagde den skrækkelige løgn, var i live,
ville jeg takke hende for at lyve.
Og så ville jeg sparke hende i fissen.
Tak skal I have, Washington, D.C.
Gud velsigne jer og godnat.
TILLYKKE, DAVE, MED 16 SHOWS OG 30 ÅR I BRANCHEN!
Jeg er rig!