Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
RAKKAUS VOITTAA VIHAN
Palasin paikkaan, josta aloitin,
koska viimeinen Netflix-jaksoni kuvataan tänään.
Aivan.
Ja tämän jälkeen...
on aika odotuttaa Amerikkaa.
Olen pärjännyt liian hyvin.
Jos musta pärjää viihdealalla, se on pelottavaa.
Kasinosta kannattaa häipyä hyvän sään aikana,
kun vielä voittaa.
Jos ei lähde pelipöydästä, käy kuten Kevin Hartille.
Kuulitte siitä.
Hän on kaverini. Jos hänestä on seksivideo,
omani on vain ajan kysymys.
Mietin joskus,
että haluan lopettaa stand-upin.
En halua kehuskella,
mutta syy siihen, että haluan lopettaa,
on se, että olen liian hyvä.
Olen kovaa kamaa.
En liioittele.
Se ei ole jännittävää.
Aina ennen esiintymistä -
mietin takahuoneessa: "Se menee hyvin."
Niin se meneekin.
Olen niin hyvä keksimään vitsejä...
En edes liioittele.
...että kirjoitan niitä takaperin.
Kirjoitan huipentuman, ilman että mietin tilannetta.
Kirjoitan sen lapulle,
jonka tiputan kultakalamaljaan.
Minulla on kultakalamalja, joka on täynnä huipentumia.
Silloin tällöin ravistelen maljaa,
kaivan sieltä yhden -
ja kokeilen, saanko vitsin toimimaan.
Valitsin yhden tätä varten.
Se ei ole helppo.
Valmiina?
Joo.
Täältä pesee. Se kuuluu näin:
"...joten potkaisin häntä tussuun."
Vitsi ei ole vielä valmis.
Mutta tapahtuupa alussa mitä vain,
jostain syystä lopussa -
potkaisen jotakuta tussuun.
Siitä tulee hulvatonta.
Arvatkaa, mikä on outoa.
Olen aina ollut näin lahjakas.
En muista aikaa, etten ollut.
Lapsena, joskus kahdeksanvuotiaana,
asuimme Silver Springin alueella.
Kun kerron olevani Washingtonista,
moni luulee, että puhun getosta.
Se ei ole totta.
En vaivautunut korjaamaan käsitystä,
koska halusin kuulua kaduille.
Se oli kavala suunnitelmani.
Kun hengailin Nasin kaltaisten räppäreiden kanssa,
tyypit alkoivat puhua lähiöistä.
"Lähiöissä oli villiä."
Minä myöntelin.
En minä tiedä.
Ei hajuakaan.
Vanhempani tulot riittivät siihen,
että vartuin köyhänä valkoisten joukossa.
Kun Nas ja muut puhuvat lähiöistä,
tulin ennen kateelliseksi.
Se kuulosti hauskalta.
Siellä kaikki olivat köyhiä.
Se on reilua.
Jos oli köyhä Silver Springissä,
se tuntui tapahtuvan vain itselle.
Nas ei ymmärrä sitä kärsimystä,
joka tulee ensimmäisessä yökylässä valkoisten luona.
Sitten sunnuntaina kotona katsoo vanhempiaan ja sanoo:
"Teidän pitää tsempata.
Timmyn kotona kaikki toimii."
Muistatteko, kun näitte sen?
On kylmä talvi,
on valkoisen kaverin luona, ja näkee tyypit -
olohuoneessa ilman takkia.
Timmy oli ensimmäisiä valkoisia kavereitani.
Hyvä tyyppi. Hän muutti Silver Springiin Utahista.
Perhe taisi kuulua -
sikäläiseen mormonikirkkoon.
Me hengailimme.
Olin joskus Timmyn luona, ja hän sanoi:
"Dave, jäisitkö illalliselle?"
Sanoin: "Se olisi kivaa, mutten voi.
Jos en ole kotona ennen pimeää, äitini tappaa minut."
Valehtelin.
Äidillä oli monta työtä. En ollut nähnyt häntä pariin päivään.
Valehtelin Timmylle vain siksi,
että siihen aikaan kokemukseni mukaan -
valkoisten ruoka ei ollut hyvää.
Menin mieluummin kotiin paistamaan makkaraa.
Sitten Timmy yllätti minut täysin.
Hän sanoi: "Harmi, ettet voi jäädä, koska -
äiti teki Stove Top -täytettä."
Sanoin: "Mitä vittua? Stove Topia?
Hetki vain. Soitan pari puhelua."
Olin nähnyt mainoksen monta kertaa ja haaveillut Stove Top -täytteestä.
Tapasin vihdoin tyypin, jonka kotona oli Stove Topia.
Oli pakko tarttua tilaisuuteen. Leikin soittavani äidille.
Palattuani sanoin: "Timmy.
Et ikinä usko. Hyviä uutisia. Äiti antoi luvan."
Hän sanoi: "Fantastista.
Tule kanssani, niin katamme pöydän -
ja lausumme ruokarukouksen."
Minua ei kiinnostanut kattaa pöytää -
ja lausua hulluja mormonirukouksia.
Halusin vain täytettä.
Sanoin: "Autan mielelläni,
mutta pesen ensin kädet."
Suunnitelma oli yksinkertainen.
Pesen käteni hitaasti,
ja kun olen valmis,
pöytä on katettu ja rukoukset lausuttu -
ja jäljellä on enää syöminen.
Menin vessaan.
Pesin käteni hitaasti.
Olin siellä varmaan 10 minuuttia.
Yhtäkkiä -
toinen äideistä tuli ovelle.
Hän sanoi: "Olet David, eikö niin?"
Sanoin: "Kyllä, rouva."
Hän sanoi: "Timmy sanoi, että jäät illalliselle."
Sanoin: "Toivottavasti se käy."
Hän sanoi: "Käy hyvin. Kiva, että jäät.
Mutta emme odottaneet seuraa.
Ikävä kyllä -
Stove Top -täytettä ei riitä -
kaikille."
Joten potkaisin häntä tussuun.
Naiset ja herrat.
Sanoin olevani kovaa kamaa.
Kerroin sanovani sen, ettekä silti arvanneet.
Siksi tienaan niin rutosti.
Voi luoja.
On tärkeämpi syy sille, miksi lopettaisin stand-upin.
Tämä on oikea syy, joka on muotoutunut.
Se on yleisö. Ette te.
Tarkoitan suurta yleisöä.
On vaikea viihdyttää maata, jolla on niin herkät korvat.
Tyypit ovat herkkiä.
Kaikista on tullut ruikuttavia ämmiä.
Sanoi mitä vain, joku suuttuu aina.
Muistan alkuajat.
Tein Chappelle's Show'ta.
Kun tein sitä...
kuvasin ohjelmaa ja viikonloppuisin vedin konsertteja.
Vedin konserttia,
ja eturivissä istui kaunis pari.
Vaimo oli selvästi aasialainen.
Sen näki naamasta.
Mies...
Tyyppi oli lievästi sanoen arvoituksellinen.
En osannut sanoa, mistä hän tuli.
Toffeenvärinen kaveri, hieno tukka.
Ehkä Bangladeshista tai Meksikosta.
Ei niistä tiedä.
Tiesin miehestä vain sen,
että vaimo oli oikea ämmä.
Senkin näki naamasta. Mies nauroi ja viihtyi hyvin,
ja nainen mulkoili minua helkutin komediakeikalla.
En ymmärtänyt.
Sitten tajusin, että nainen oli raskaana -
ja minä poltin lavalla.
Ajattelin: "Voi ei. Siksi hän on vihainen."
Olin tumppaamassa tupakkaa,
kun nainen päästi savuttoman ihmisen tekoyskäisyn.
Jatkoin polttamista.
Ajattelin: "Ämmä, vauva pärjää. Relaa."
Yritin purkaa jännitystä. Kysyin vain:
"Mistä te olette?"
Nainen aavisteli jotain.
Hän sanoi alentuvasti:
"Olen Kaliforniasta.
Jos tarkoitat etnisyyttäni,
olen kiinalainen."
Mies suhtautui rennosti.
Hän sanoi: "Olen meksikolainen."
Sanoin: "Anteeksi, jos loukkasin,
mutta olette kaunis pari.
Epäilemättä synnyttämästäsi vauvasta -
tulee maailman ahkerin."
Ihan hyvä vitsi.
Nainen hermostui.
Hän nousi lähteäkseen.
Hän ei vain lähtenyt vaan nälväisi lähtiessään:
"En osta enää yhtäkään DVD:täsi, Dave Chappelle."
Sanoin: "Kaikella kunnioituksella,
kiinalaiset eivät osta DVD:itä."
Yleisö repesi.
Nauroimme kaikki.
En ajatellut sitä enempää.
Kolmen päivän päästä -
nainen lähetti kirjeen promoottorilleni.
Hän kielsi tätä myymästä keikkojani,
koska olin kuulemma rasisti.
Hänen mukaansa minä -
"en ymmärtänyt hänen rotujenvälisen liittonsa luonnetta".
Ajattelin: "Niinkö, ämmä?"
Jos hän olisi perehtynyt asiaan,
hän tietäisi, että olen itse rotujenvälisessä liitossa.
Aivan.
Minunkin vaimoni on aasialainen.
Yllätys, ämmä. Nähdään kiitospäivänä.
Vaimoni ei ole kiinalainen -
vaan filippiiniläinen.
Aivan.
Lapsemme näyttävät puertoricolaisilta.
Rotujenvälisyys ei kiinnosta.
Äitini on puoliksi valkoinen.
Moni ei tiedä sitä.
Olet vähän liian innoissasi.
Moni ei usko sitä, mutta niin se on.
Sitä ei arvaisi ulkonäöstäni.
Jos kasvattaisin hiukseni,
luulisitte olevanne Katt Williamsin keikalla.
Se on...
Se on kaunista.
Tyypit menevät liian pitkälle.
En tiedä, miksi kaikki ovat niin herkkiä.
Arvatkaa, kuka vihaa minua eniten. Transsukupuoliset.
En tajunnut, miten paha tilanne oli.
Tyypit suuttuivat edellisestä Netflix-jaksostani.
Hankala juttu. En tiedä, mitä tehdä,
koska pidän heistä.
Olen aina pitänyt. Eivät he minua häiritse.
Kunhan pelleilen.
Itse asiassa teen pilaa kaikista.
Pitäähän heidän myöntää, että...
se on melko hulvatonta.
Anteeksi vain.
En ole nähnyt niin hauskassa ahdingossa ketään,
joka ei ottaisi sitä huumorilla.
He syntyvät jonain, mitä eivät tunne olevansa,
ja se...
Se on aika hauskaa.
Se on hauskaa, jos niin ei käy itselle.
Vähän kuin se valkoinen musta ämmä, joka on uutisissa.
Rachel Dolezal.
Hän sanoo aina niin.
Hän on valkoinen nainen, joka pukeutuu kuin nigga -
ja ampui tiensä mustana olemisen huipulle.
Haluan tavata hänet, jotta voin ymmärtää.
Haluan syödä hänen kanssaan, katsoa häntä silmiin -
ja sanoa häntä niggaksi.
Mitä ämmä selittää? "Tunnen olevani musta."
Se on transpuhetta. Älä matki.
Hänen ja transsukupuolisen välillä on ero.
Se on se, että uskon transsukupuolisia.
En ymmärrä heitäkään, mutta he tarkoittavat, mitä sanovat.
Tyypit katkaisevat kalunsa.
Se on riittävä todiste.
Kuka heittäisi kalunsa pois?
Ei ole tarvetta.
En ymmärrä, mutta uskon sinua -
ja tuen päätöstäsi.
Kuinka pitkälle Rachel menee?
Mitä hän on valmis tekemään, jotta mustat voivat uskoa,
että hän uskoo olevansa yksi meistä?
Oletko valmis panttaamaan talosi?
Sijoittaaksesi omakustanteeseen, joka ei menesty.
Nimikin oli yhä sama.
Hän ei ollut muuttanut edes sitä.
Hänen nimensä oli Rachel.
Se ei ole uskottava.
Jos haluat tukeni,
ota mustin nimi, jonka olen koskaan kuullut.
Vaihda nimesi Draymond Greeniin.
Sen mustempaa nimeä ei ole.
Sen näkee paperillakin.
Jos kirjoittaa "Draymond Green" Airbnb:hen...
se kirjautuu ulos itsestään.
Ihmiset suuttuvat kaikesta, mitä sanon.
Minulla oli keikka Portlandissa, Oregonissa.
Olin hotellissa -
nimellä Charles Edward Cheese.
Tulin huoneeseeni myöhään.
Pöydällä oli viestilappu, kirje.
Osoitettu hra Cheeselle.
Oletin luonnollisesti,
että kirjoittaja oli hyvä ystäväni.
Ei sellaista nimeä voi arvata.
Kun avasin kirjeen,
kävi ilmi, etten tuntenut henkilöä.
Se oli fanipostia.
En ole tottunut ajatukseen faneista,
mutta olen kiitollinen.
Ja -
vaikka olen kiitollinen faneista,
en lue fanipostia.
Se olisi mukavaa, mutta oikeasti ajattelen:
"En ole joulupukki. Ei ole aikaa tähän.
On tekemistä. Yritän relata.
Luen muukalaisten unelmista ja toiveista."
Mutta luin sen.
Olin jo avannut sen, joten luin kirjeen.
Arvatkaa mitä?
Kirjoittaja todella rakastaa minua.
Hän oli vitun mukava.
Hän kuvaili, millaista oli tulla keikalle.
Kuinka innoissaan hän oli ja kuinka hauskaa oli.
Sitten hän sanoi,
että kun vitsailin transsukupuolisista,
hän oli kuulemma...
"järkyttynyt".
Kirjeen kirjoittaja oli transsukupuolinen.
Olen hetken tosissani.
Periaatteeni on,
että en tunne syyllisyyttä mistään, mitä sanon lavalla.
En myöntäisi sitä, jos en olisi lukinnut puhelimianne.
Mutta se oli outoa. Kun luin kirjettä,
tunsin oloni kurjaksi.
En sanomastani, ymmärrättehän.
Mutta siitä, että pahoitin jonkun mielen.
En edes tiedä, mikä juttuni pahoitti hänen mielensä.
Minulla on niin monta vitsiä heistä.
Minusta tuntuu,
että se saattoi olla -
vitsi, jonka kerron nyt teille.
Anteeksi.
Se ei ole hassumpi.
Se on totta. Tai siis ei totta, mutta...
Luin lehdestä,
että Caitlyn Jenner harkitsi poseeraavansa alasti -
Sports Illustrated -lehdessä.
Tiedän, ettei ole korrektia sanoa näin,
joten ajattelin sanoa sen muiden puolesta.
Yök.
Haluan vain lukea tilastoja.
Miksi pitäisi tunkea miestussua urheilusivujen keskelle?
Se ei ole sopiva paikka.
En sano, että Caitlyn Jenner on huono ihminen.
En ole vihainen hänelle.
En ole vihainen lehdelle.
Jos olen vihainen jollekulle,
varmaankin itselleni.
Ymmärrättekö?
Koska tiedän sisimmässäni, etten ole tarpeeksi vahva -
ollakseni katsomatta kuvia.
En ole valmis näkemään, mitä hän haluaa näyttää.
Caitlyn,
piru vie, jos teet sen...
tee se täysillä tai painu kotiin.
Mene loppuun asti.
Hustler-tyyliin. Tiedätkö, mitä se tarkoittaa?
Levitä huulet.
Toivottavasti hän levittää, ja sisällä on pieni kalu.
Esitys tapahtuu verhojen takana.
En tiedä, mikä jutuistani suututti hänet.
Kerron teille jotain.
Kun luin kirjeen,
heti luettuani -
tein jotain, mihin monella mustalla miehellä -
ei ole aikaa tai rahaa.
Mietin, mitä tunsin.
Kysyin peruskysymyksen,
jota en ollut ikinä pohtinut.
Kysyin: "Koska kirjoitan tällaisia vitsejä,
vastustanko transsukupuolisia?"
Vastaus on "en todellakaan".
Minä te minua pidätte?
En ymmärrä ihmisten kaikkia valintoja.
Ymmärrän, että elämä on rankkaa -
eivätkä sellaiset valinnat kiellä ihmiseltä -
arvokasta, onnellista ja turvallista elämää.
Mutta jos olen rehellinen...
en ole koskaan vastustanut transsukupuolisia ihmisiä.
Olen vastustanut -
heitä koskevaa keskustelua.
Minusta siitä ei pitäisi puhua -
mustien kuullen.
Se on loukkaavaa.
Puhutaan siitä, mitä ihmiset tuntevat sisimmässään.
Mistä lähtien Amerikka on välittänyt siitä vittuakaan?
Minulla on kamala epäilys,
että transsukupuolisista puhutaan vain,
koska valkoiset miehet haluavat tehdä sitä.
Aivan.
Sanoin sen.
Jos vain naiset tuntisivat niin -
tai mustat ja meksikolaiset sanoisivat:
"Tunnemme olevamme tyttöjä",
heille sanottaisiin: "Suu kiinni. Teiltä ei kysytty.
Mansikat pitää poimia."
Haiskahtaa valkoiselta etuoikeudelta.
Oletteko miettineet, miksi Bruce Jennerin sukupuolenvaihdos oli helpompi -
kuin Cassius Clayn nimen vaihtaminen?
Jos puhun täysin kaunistelematta...
Hyvä, Dave.
...syy siihen, että olen ollut vihainen tästä asiasta,
on se, että olin klubilla L.A:ssa -
ja tanssin yhden sellaisen kanssa kuuden biisin ajan.
En aavistanut.
Kun valot syttyivät, näin kalleudet.
Sanoin: "Voi ei!"
Kaikki nauroivat minulle.
WorldStar-sivulle.
Sanoin: "Mikset sanonut mitään?"
Hän vastasi aistillisella äänellä:
"En sanonut mitään,
koska minulla oli hauskaa.
En tiennyt, mitä ajattelisit."
Sanoin: "Tiesit kyllä."
Hän sanoi: "Menen kotiin. Älä aiheuta hankaluuksia."
Sanoin: "Kotiin? Jäljellä on vain kaksi biisiä.
Voimme yhtä hyvin...
jatkaa loppuun asti."
Söimme aamiaista yhdessä.
Aikuistukaa. Ei se tee minusta homoa.
Panin vain tissivakoon.
Kaikki tissit L.A:ssa ovat yhtä aitoja.
Oli aamuyö.
Lainasin vähän kitkaa muukalaiselta.
Nuoruuden mielettömyyttä.
Sellaisia virheitä tekee nuorena.
Enkä tiedä, oliko se virhe.
Se oli villi yö.
En tee sellaista enää. Olen vanha. 44-vuotias.
Aivan.
Ensimmäistä kertaa -
ikäni tuntuu fyysisesti.
Se on rankkaa.
Mistä sen huomaa?
Tämä on noloa, mutta -
olin hotellihuoneessani.
En valehtele, minä runkkasin.
Paahdoin täysillä.
Tiesin tulleeni vanhaksi,
kun luovutin noin vain, kesken kaiken.
En tykkää enää katsoa kaluani.
Se näyttää arvokkaalta.
Se on vanhan näköinen.
Sen ympärillä on harmaata.
Kaluni näyttää 90-luvun Morgan Freemanilta.
Ilman pilkkuja.
Kaluni kertojanääni:
"Dave veti minut esiin ja alkoi vedellä minua.
Ei samalla tarmolla kuin nuorempana.
Tiesimme molemmat, ettei ulos tulisi mitään."
Näen ikäni lapsistani.
Palasin hiljattain kiertueelta.
Olin ollut poissa viikkokausia,
ja kun palasin, kukaan ei ollut kotona.
Yksikään perheenjäsen ei ajatellut,
että haluaisin nähdä heidät.
He tiesivät, milloin tulen, mutta he eivät olleet kotona.
Se herätti.
Kun lapset olivat pieniä - ja kiertuebussi ajoi pihaan,
tyypit ryntäsivät ulos.
"Isä tuli. Hurraa!"
Halasivat ja pussasivat.
Vuosien kuluessa kiinnostus hiipui.
"Katsokaa, hra Tyhjä Lupaus palasi."
Tyhjä talo.
Se on kylmää.
Menin vanhimman poikani huoneeseen huhuilemaan.
Hän oli poissa.
En ole tehnyt tätä aiemmin, mutta nyt tein.
Pengoin hänen tavaroitaan.
Halusin nähdä, millainen hänestä on tulossa.
Löysin vihkoja ja aloin lukea niitä.
Niissä oli hienoja runoja.
Hänen käsialallaan.
En tiennyt, että tyyppi kirjoittaa runoja.
Sitten avasin keskimmäisen laatikon -
ja löysin sätkäpaperia.
Katselin papereita.
Siksi hän kirjoittaa runoja.
Sydämeni särkyi.
Poltan pilveä, mutta surin poikani viattomuutta.
Itkin vähän -
ja vein paperit huoneeseeni.
Käärin sätkän piilottamastani marista.
Olin tosi pilvessä.
Tulin vainoharhaiseksi,
joten laitoin paperit paikalleen...
jotta hän ei tietäisi puuhistani.
Hän ei tiedä koko jutusta ennen kuin näkee tämän.
Niin. Löysin sätkäpaperisi.
Kylmäverinen tyyppi.
Hän on vasta 16. Kerron, mitä hän teki.
Tyyppi soitti minulle -
keskellä yötä, aamuyhdeltä. Sanoi: "Isä, älä suutu."
Tiesin, että jokin oli vialla.
Kysyin, mikä hätänä. Hän sanoi: "Olen kunnossa.
Muista, että käskit tekemään näin.
Olen juhlissa,
ja kuski on juonut liikaa.
Sinun pitää hakea meidät."
Sanoin: "Jessus. Kello on yksi aamulla.
Olen perskännissä."
Mutta ajattelin, että mieluummin minä kuin joku nuori.
Voin ottaa riskin ja hakea hänet.
Sanoin: "Tulen hakemaan.
Kerro osoite, niin tulen heti."
Järkytyin, kun hän sanoi osoitteen.
Sanoin: "Poika, et ikinä usko, mutta...
olen samoissa juhlissa."
Lapset kasvavat nopeasti.
Voinko kysyä outoa asiaa? En halua vaivaannuttaa.
Ei tarvitse vastata.
Jos menee metsään, se leikataan pois.
Onko outoa olla rivin ainoat valkoiset?
Sanokaa suoraan.
Onko se outoa? Oletteko huolissanne?
Anna rahat, mulkero. Minä pelleilen.
Kaveri on viilipytty. Hän ei hätkähtänyt.
Kuten monet ikäiseni mustat miehet,
äänestin ensimmäistä kertaa 8 vuotta sitten.
Aivan.
Näin Obaman TBS:llä ja päätin äänestää.
Muistan äänestyspäivän.
Äänestin Ohiossa.
Siellä äänelläni on väliä.
Tulos on epävarma.
Kun ilmestyin vaalipaikalle, sotilaat olivat rivissä.
Mustia oli niin paljon, etten tiennyt olevani äänestämässä.
Luulin, että siellä lunastettiin sekkejä.
Halailimme toisiamme,
ja vanhat ihmiset lauloivat virsiä ja spirituaaleja.
Kuin O.J:n tuomio kerrottuna kymmenellä.
En ole nähnyt mustia niin onnellisina.
Kahdeksan vuotta myöhemmin äänestin taas.
Tällä kertaa ajoin uutta Porschea.
Obaman kausi oli hyvää aikaa.
Äänestin ennakkoon.
Kun pysäköin autoni, ymmärsin jotain,
minkä koko maa ymmärsi vasta viikon päästä.
Ymmärsin, että Donald Trumpista tulisi presidentti.
Koska Ohio eroaa Washingtonista siinä,
että tuloksen näkee parkkipaikalla.
Paljon lava-autoja ja traktoreita.
Sitten näin pitkän jonon...
pölyisiä valkoisia.
Aivan, he olivat köyhiä valkoisia.
Minulla ei ole ollut ongelmia valkoisten kanssa,
mutta paljastan...
että pidän köyhistä valkoisista vähiten.
Heistä on koitunut meille ongelmia.
En ole ikinä nähnyt niin montaa.
Katsoin heidän hiilen tahrimia kasvojaan.
Yllättävää kyllä...
Arvatkaa, mitä en nähnyt.
En nähnyt yhtäkään huonoa ihmistä.
Näin vihaisia ja päättäväisiä kasvoja,
mutta he olivat kunnon väkeä.
En valehtele, enkä halua kuulostaa hullulta,
mutta säälin heitä.
Minä ymmärrän.
Tiedän, että rikkaat valkoiset -
kutsuvat heitä roskaväeksi.
Tiedän sen,
koska tienasin viime vuonna niin paljon,
että kuulin sen rikkailta valkoisilta cocktailkutsuilla.
En kannata sitä.
Seisoin jonossa, kuten demokratiassa kuuluu.
Kukaan ei ohita äänestysjonossa.
Kuuntelin heitä,
kun he sanoivat naiiveja köyhien valkoisten juttuja.
"Donald Trump menee Washingtoniin -
ja taistelee meidän puolestamme."
Mietin mielessäni: "Senkin typerys.
Olet köyhä.
Hän taistelee minun puolestani."
He katsoivat minua. He näkivät, ketä äänestän,
kuten minäkin näin, ketä he äänestävät.
Tiedättekö, mikä meitä yhdisti?
Yksikään meistä -
ei näyttänyt siltä, että äänestimme mielellämme.
Teimme vain velvollisuutemme.
Äänestin tietenkin Hillary Clintonia.
Siksi, että pidin hänen jutuistaan -
paljon enemmän kuin Trumpin jutuista.
Totta puhuen siinä vaiheessa -
oli kuin Darth Vader olisi pitänyt "Minulla on unelma" -puheen.
Se ämmä on häijy.
Hän oli jo potkaissut Bernie Sandersin kumoon.
Oli vaikea äänestää häntä.
Mutta hän oli pienempi paha.
Tiedän, että kannatit Clintonia.
Anteeksi, että sanoin niin.
Ei hänen äänestämisensä tuntunut pahalta,
mutta sen olisi pitänyt tuntua paremmalta.
Hänestä piti tulla ensimmäinen naispresidentti.
Ämmästä piti tehdä kolikkoja.
Mutta hän löi hudin.
Tietenkin hänen olisi pitänyt voittaa.
Miltä äänestäminen tuntui?
Katkeransuloiselta.
Kuin olisin päässyt nuolemaan Halle Berryn tussua.
Kun tekisin sitä,
hän pieraisisi naamalleni.
Tekisin sen silti.
Kunpa hän ei olisi pieraissut kansamme naamalle.
Äänestin sinä päivänä ja lensin sitten New Yorkiin.
Oli töitä.
Olin komediaklubilla sinä iltana -
ja kerroin lähes saman jutun kuin äsken.
En tiennyt, että paikalla oli toimittaja.
Hän kirjoitti artikkelin.
Otsikko kuului näin:
"Dave Chappelle on innokas Donald Trumpin kannattaja."
En tiennyt, että lehdessä luki niin.
Kuinka sain tietää?
Vaimoni soitti aamulla Ohiosta hädissään.
"Mitä vittua -
New Yorkissa tapahtuu?"
"Olen ollut kiltisti. Mitä olet kuullut?"
Hän sanoi: "Lehden mukaan olet Donald Trumpin kannattaja."
Ajattelin...
Sanoin: "Älä siitä huoli.
Ei kukaan järjissään oleva usko sitä."
Hän sanoi: "Ihmiset uskovat sen."
Hän alkoi lukea kommentteja.
Ne olivat kamalia.
Mustat kutsuivat minua setä Tuomoksi.
Tiedoksi teille, että se on vakava syytös mustalta.
Olin raivoissani. Setä Tuomo?
Miten niin olen?
Sinä tässä luet Observer-lehteä.
Näin tapahtui.
Tuli lauantai-ilta.
Trump oli presidentti,
ja juonsin Saturday Night Liveä.
En suunnitellut monologiani.
Heitin sen lonkalta.
En edes muista, mitä sanoin lopussa.
Jotain tyyliin: "Vitut.
Ennen meillä ei ollut äänioikeutta. Annamme hänelle -
mahdollisuuden, jos hän antaa meille."
En muista, mitä sanoin,
mutta toivon, etten olisi sanonut.
Se ei ollut vaivan arvoista.
Kun kävelen parturiin, mustat kysyvät:
"Mikä kamuasi vaivaa?"
Hetkinen!
Ei hän ole kamuni.
Oli sitten rebublikaani tai demokraatti, kannattaja tai vastustaja,
objektiivisen ihmisen täytyy myöntää,
että tyyppi pärjää surkeasti.
Todella.
Meillä on ollut huonoja presidenttejä,
mutta tämä on paljon pahempaa.
Sitä on pelottava katsoa.
Herranjumala.
Kuin näkisi crack-piipun Uber-kuskin etupenkillä.
Mikä vittu tyyppiä vaivaa?
Järjetöntä.
Katsoin Donald Trumpin lehdistötilaisuutta.
Tyyppi kutsui median paikalle ja pyysi,
liioittelematta, mediaa lopettamaan -
asioiden paljastamisen.
Ajattelin...
"Tyyppi on sekaisin."
Enkä keksinyt tätä:
hänen huulensa alkoivat hikoilla.
Oletteko nähneet huulien hikoavan?
Mikä vittu tyypin huulia vaivaa?
Kuin olisi lentokoneessa. Olette lentäneet...
Lennän jatkuvasti. Minua pelottaa kyydissä.
Joskus tulee turbulenssia.
Minua hermostuttaa, mutta katson lentoemäntää,
ja hän näyttää rauhalliselta, mikä rauhoittaa minua.
Mutta jos ämmän huulet hikoisivat?
Kammottavaa. "Miksi sinun huulesi hikoavat?
Mitä tiedät?"
Sitten,
oikeasti, tyyppi nojasi korokkeeseen ja sanoi:
"Ette tiedä, miten pelottavia juttuja selonteoissani lukee."
Ajattelin: "Jumalauta. Ei sinun kuulu kertoa sitä meille."
Se on huonoa johtamista.
Pyydänkö lastani istumaan ja sanon:
"Hei, kamu, tulepa tänne. Haluan jutella.
Vuokra on maksamatta.
Olen huolissani.
Tosi huolissani.
Mene kouluun ja ole ahkera.
Pohdiskelin vain ääneen. Kevensin sydäntäni."
Mietin: "Mitä vittua teet?"
Huono juttu.
Jessus.
Tyypin ideat kuulostavat pilviveikkojen ideoilta.
Hän ei mieti ennen kuin kertoo jotain.
Hän kertoo ajatuksensa heti kun keksii ne.
Se kuulostaa hullulta.
"Menen Kiinaan,
haen työpaikat Kiinasta - ja tuon ne takaisin Amerikkaan."
Miksi? Jotta iPhonet maksaisivat 9 000 dollaria?
Jätä se homma Kiinaan. Se kuuluu sinne.
Emme halua tehdä niin paljon töitä.
Mitä vittua hän miettii?
Haluan käyttää Nikejä, en tehdä niitä.
Mitä vittua puuhaat?
Älä työnnä meille kiinalaisten töitä.
"Tuon hiilen takaisin."
Hiilen?
En edes liioittele.
En ole ikinä nähnyt hiilikimpaletta.
En tiedä, mihin hiiltä käytetään.
Jos tyypit pistetään kaivelemaan mutaa,
haluan tryffeleitä. Ne ovat minun juttuni.
Tryffelien hinta karkaa käsistä.
Jos tilanne pahenee,
joudun palaamaan tavalliseen voihin.
Hän pärjää surkeasti.
Tyyppi heittää Pohjois-Korealle räppiuhkauksia.
"Tulta ja raivoa."
"Mitä sinä oikein meinaat?"
Kyse on Koreasta.
Kim Jong-un on pelottava kaveri.
Hän saattaa olla yhtä hullu kuin Trump.
Pelottavaa touhua.
Jos on niin naiivi, että luulee -
sotaa Korean kanssa helpoksi,
ei pelaa Call of Dutya aamukolmelta.
Korealaiset pelaavat silloin.
Kahdeksanvuotias korealainen tuhosi joukkueeni viime yönä.
En ole nähnyt noin korkeassa virassa ketään,
joka keksii noin alkeellisia ratkaisuja.
Kuten:
"Emme päästä maahan muslimeja,
ennen kuin selvitämme, mitä tapahtuu."
Sanoiko hän "selvitämme, mitä tapahtuu"?
Kuka ei osaa laskea?
Lasketaanpa.
USA:ssa on tapahtunut 17 massa-ammuskelua.
Neljä oli muslimien tekemiä.
Yksikään heistä ei ollut seitsemästä maasta,
jotka olivat typerällä kieltolistallasi.
Ja koska hän mainitsi asian, muut 13 ammuskelua -
olivat valkoisten tekemiä.
Tämä on faktaa.
En minäkään kiellä valkoisia tulemasta keikalle -
suojellakseni muuta yleisöä.
Ajatus on vitun surkea, koska se on ilkeä ja rasistinen.
Ja mikä tärkeintä,
se olisi tappiollista minulle.
Jos täällä ei olisi valkoisia, tästä jäisi käteen 1 800 dollaria.
Hänen on ymmärrettävä,
että tarvitsemme toisiamme.
Siksi emme voi ikinä päihittää Kiinaa.
Koska kaikki amerikkalaiset ovat rasisteja,
ja kaikki kiinalaiset ovat kiinalaisia.
Hän erehtyi täysin.
Älkää uskoko mediaa, koska tämän tapahtuessa -
media yrittää uskotella meille,
että ääripäät ovat normeja.
Voimme olla eri mieltä.
Useimmat meistä pysyvät rauhallisina.
Amerikkalaiset kunnioittavat yleensä toistensa mielipiteitä,
vaikka olisivat eri mieltä.
Minä kunnioitan kaikkien mielipiteitä.
Paitsi amissien.
Heistä voin sanoa varmasti, että heidän Jumalansa on väärässä.
Nopeusrajoitus on 120 km/h Ohiossa.
Yhden kaistan tukkivat saakelin hevoskärryt.
Jumalanne on naurettava.
Lähiseudun amissit tuntevat minut.
Eivät tietenkään TV:stä.
Vaan kaduilta.
Kun näen hevoskärryt, pysäytän Porscheni.
"Ezekiel.
Oletko varma,
ettei Jumala halua sinun käyttävän teknologiaa ja energiaa?
En kuullut. Sammutan ilmastoinnin.
Mitä sanoit?"
Tyypit sanovat: "Poistu luotani.
Yritit viekoitella minua kuin paholainen."
"Paholainen?
Ehei. Yritän saada sinut messiin.
Maailma on iso paikka.
Kuljin juuri 40 kilometriä 30 minuutissa.
Sinulle se on päivän matka.
Et taida tietää, millainen sää huomenna on?
Minä tiedän.
Et edes tiedä, että olkapäälläsi on arvokas Pokémon."
Sitten ajan pois.
Tupakka.
-Sähkötupakkako? -Haluan sauhut.
Haluatko sauhut sähkötupakastani?
Anteeksi, mutta en halua herpestä.
Olen väistellyt herpestä 30 vuotta.
Aina kun menen klubille, sanon: "Ei tänään, herpes."
Ei pahalla. En väitä, että sinulla on se.
Yhdellä viidestä ihmisestä on,
joten ollaan varovaisia ja varmistetaan,
että lähdetään kotiin tuttujen huulten kanssa.
Joskus media on ankara Trumpille.
Häntä syytetään asioista, joita en pidä pahana.
Hän joutui pulaan,
koska ei asu Valkoisessa talossa.
Mitä sitten? Tyyppi oli rikas.
Hän paskoi kultaiseen pönttöön.
Oletteko olleet Valkoisessa talossa?
Se näyttää hyvältä työpaikalta,
mutten minäkään haluaisi asua kummitustalossa.
Se näyttää kammottavalta.
Kun yrittää runkata,
Abraham Lincoln tuijottaa...
Bushkaan ei asunut siellä. Hänkin on rikas.
Hän sanoi: "Vitut. Menen farmilleni."
Obama oli ensimmäinen, joka ajatteli:
"Onpa hieno talo.
Mikä matto!"
Media syytti häntä Jared Kushnerin nimittämisestä.
Ei se ollut pahimmasta päästä.
Kausi oli alussa.
Niin tapahtui ennenkin.
Kennedy nimitti veljensä oikeusministeriksi.
Tyyppi ei ole Washingtonista.
Tekisin itse varmaan samoin.
Tai niin teenkin.
Menisinkö yksin Hollywood-tapaamiseen valkoisten keskelle?
Otan mukaan Mac Mittensin, kaverini kaduilta.
En tiedä hänen nimeään.
Kaikki sanovat häntä Mac Mittensiksi.
Hän ei ole pätevä edes kuuntelemaan,
mutta minulla on parempi mieli.
Valkoiset tyypit sanovat: "Voitko pyytää Mac Mittensiä -
poistumaan, jotta voimme puhua työasioista?"
Minä sanon: "Vitut.
Mac Mittens saa kuulla kaiken minkä minäkin."
Hän kuuntelee kokouksen ajan.
Lopussa vilkaisen Mac Mittensiä.
Jos hän antaa merkin...
minä allekirjoitan.
Mututuntumaa.
Tai tämä juttu.
Muistatteko vaalien jälkeisen päivän,
kun Taiwanin presidentti soitti onnittelupuhelun Trumpille?
Hän tietenkin vastasi -
ja puhui Taiwanin presidentille.
Ongelma oli se,
ettei Taiwanilla ole presidenttiä.
USA noudattaa "yhden Kiinan politiikkaa".
Taiwan on Kiinan kapinallinen provinssi.
Donald Trump ei tiennyt sitä,
vastasi puhelimeen ja alkoi jaaritella.
Media mollasi häntä. Ja totta puhuen -
minä nauroin. Mietin:
"Voi paska. Tyyppi on pulassa."
Sinä iltana olin nukahtamaisillani.
Minun piti myöntää itselleni,
etten itsekään tiennyt sitä.
Tajusin, että media oli väärässä.
Kyse ei ollut siitä, että Trump vastasi.
Vaan siitä, että kukaan ei kieltänyt häntä vastaamasta.
Se on pelottavaa.
Eikö tyypillä ole Mac Mittensiä?
Puhelu tuli Trump Towerin vaihteeseen, ei Valkoiseen taloon.
Kuka vain pääsi läpi.
"Hra presidentti, Rikki-Tikki-Tavi soittaa."
"Yhdistäkää.
Hei, Rikki-Tikki. Mukava jutella."
"Hra presidentti, John Jacob Jingleheimer Schmidt soittaa."
"Sama nimi kuin minulla. Yhdistäkää.
Hei, John Jacob. Puhutaan asiaa."
Kuinka moni yleisöstä -
ei ole USA:sta kotoisin?
Aplodeja.
Mistä olet? Sinä siellä.
Irakista.
Oletko Irakista?
Kunhan pelleilen.
Kauanko olet ollut täällä?
23 vuotta.
Oletko USA:n kansalainen?
Olet? Onneksi olkoon.
Tervetuloa tähän hienoon maahan.
Saat historian oppitunnin,
joka ei varmasti kuulunut kokeeseesi.
Kotoutuneet amerikkalaiset -
ovat kuulleet osia kertomastani.
On 50-luvun alku.
Neljätoistavuotias poika matkustaa -
Chicagosta Mississippiin -
tapaamaan sukuaan. Hän ei ole käynyt Mississippissä.
Ennen lähtöä äiti sanoo hänelle -
hyvin terävästi:
"Jos valkoinen mies katsoo silmiin Mississippissä, katso poispäin."
En tiedä, mitä tiedätte Chicagon mustista,
mutta he eivät ole pelokkaita.
Tarinan mukaan hän oli kaupan edessä -
pitämässä hauskaa serkkujensa kanssa,
kun valkoinen nainen käveli ulos.
Poika piti häntä nättinä ja sanoi:
"Heippa, kulta."
Hän ei tiennyt tehneensä kohtalokkaan virheen.
Neljän päivän päästä -
ryhmä aikuisia valkoisia miehiä -
ryntäsi perheen taloon -
ja sieppasi 14-vuotiaan pojan sängystään -
avuttoman perheen silmien edessä.
Poikaa ei nähty enää elossa.
Hänen nimensä oli Emmett Till.
Ruumis löydettiin parin päivän päästä.
Se oli purossa. Sidottuna renkaaseen, jotta se uppoaisi.
Hakattu ja turvonnut. Kammottava.
Kaikkien amerikkalaisten onneksi -
hänen äitinsä oli kovanaama.
Oli todella.
Kuvitelkaa.
Pahimman painajaisen keskellä -
tämä nainen kykeni ajattelemaan kaikkien etua.
Hän sanoi: "Jättäkää arkun kansi auki.
Maailman pitää nähdä, mitä lapselleni tehtiin."
Jokaisessa amerikkalaisessa lehdessä -
Jet-lehdestä New York Timesiin -
oli kansikuvana pojan turvonnut ruumis.
Jos kansalaisoikeusliike oli auto,
pojan ruumis oli premium-bensaa.
Hetki oli ratkaiseva USA:n historiassa.
Ajattelevat ja tuntevat ihmiset sanoivat:
"Meidän on pystyttävä parempaan."
He taistelivat, ja tässä sitä ollaan.
Otin asian puheeksi tänään,
ja sillä on merkitystä nyt, koska alle vuosi sitten -
nainen, jolle poika muka vihelsi,
myönsi kuolinvuoteellaan,
että valehteli todistajanlausunnossaan.
Kun luimme siitä,
ajattelimme: "Senkin valehteleva ämmä."
Olin raivoissani.
Se oli ensireaktioni.
Ja ensireaktiot, kuten opimme vanhetessamme,
ovat usein pielessä tai ainakin vaillinaisia.
Ilmiöllä on nimi: "seisoo liian lähellä elefanttia".
Eli kun seisoo liian lähellä elefanttia,
ei näe elefanttia.
Näkee vain sen peniksenkaltaisen ihon.
Täytyy perääntyä ja katsoa tarkemmin.
Minä peräännyin ja mietin asiaa.
Tajusin, että oli varmasti hyvin vaikeaa -
kertoa niin kamala totuus itsestään missään vaiheessa elämäänsä.
Edes sen lopussa.
Ja olin kiitollinen,
että hän uskalsi kertoa sen ennen lähtöään.
Se on tärkeä totuus.
Meidän piti tietää se.
Sanoin itsekseni: "Kiitos, että kerroit totuuden,
valehteleva ämmä."
Kun aikaa on kulunut,
voi melkein nähdä koko elefantin.
Se saa nöyräksi.
Ymmärtää, että nainen valehteli -
ja valhe aiheutti murhan.
Mutta murhasta käynnistyivät tapahtumat,
jotka mahdollistivat ihmeellisen elämäni.
Sekä tämän illan.
Kuinka on mahdollista, että valhe paransi maailmaa?
Se on sietämätöntä.
Tunnen samoin presidenttiämme kohtaan.
Tyyppi saattaa olla valhe, joka pelastaa meidät kaikki.
En ole koskaan tuntenut oloani amerikkalaisemmaksi,
kuin vihatessamme tyyppiä yhdessä.
Jessus. Se tuntuu hyvältä.
Kun niin tapahtuu, näen kaikki, joilla on vaikeaa.
Jos kerron lavalla -
vitsin, joka saa jonkun hakkaamaan transsukupuolisen,
se joku on paskiainen, jonka ei kannata palata.
Tai jos ei ymmärrä, että kun jalkapalloilija -
polvistuu kansallislaulun aikana,
hän puolustaa minua, ei kannata tulla vittuilemaan minulle.
Vaikka tilanne olisi kuinka paha,
olette maanmiehiäni,
ja haluan selvittää asiat kanssanne.
Jos sen valheen kertonut nainen eläisi,
kiittäisin häntä.
Sitten potkaisisin häntä tussuun.
Kiitos paljon, Washington.
Jumalan siunausta ja hyvää yötä.
Olen rikas!