Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
EN ORIGINAL-KOMEDISPECIAL FRÅN NETFLIX
KÄRLEK FRAMFÖR HAT
Jag är tillbaka här där jag började
för att spela in min avslutande Netflix-special.
Så är det.
Efter det...är det dags att låta Amerika vänta igen.
Det har gått för bra. Vilket är läskigt för en svart underhållare.
Man ska lämna kasinot medan man fortfarande vinner.
Annars slutar man som Kevin Hart.
Det vet ni.
Om han spelar in en sexvideo... Då är det bara en fråga om tid för mig.
Men ibland tänker jag att jag vill sluta med komedi...
Inte för att skryta men skälet till att jag vill lägga av
är att jag är för bra på det.
Jag är för bra, det är ingen överdrift.
Det är inte spännande.
Varje kväll tänker jag: "Det kommer att gå bra."
Och det gör det alltid.
Jag är så bra på att skriva skämt...
Utan överdrift.
...så jag skriver dem baklänges.
Jag skriver en punchline utan inledning.
På en lapp som jag lägger i en guldfiskskål.
Guldfiskskålen är full med olika punchlines.
Ibland skakar jag om den
och fiskar upp en lapp. Och försöker hitta på ett skämt.
Jag fiskade upp en för i kväll. Det är en knepig punchline.
Är ni redo? Då så.
Här kommer punchlinen. "Jag sparkade henne i skrevet."
Skämtet är inte klart.
Jag vet bara att i slutet av skämtet, ska jag sparka nån i skrevet,
och det blir jätteroligt.
Det konstiga är att jag alltid har varit så här bra.
Jag minns inget annat.
När jag var åtta år eller så,
bodde vi i Silver Spring.
Ja. Jo.
Det är en vanlig missuppfattning att jag är från hyreshusområdet.
Det är inte sant.
Men jag brukar inte rätta folk,
för jag vill bli omtyckt.
Jag körde med det.
När jag umgås med rappare som Nas,
och de pratar om hyreshusen.
"Vilka tider det var."
Och jag håller med.
Men jag vet inget. Jag har ingen aning.
Mina föräldrar lyckades så jag växte upp som fattig bland vita människor.
När folk pratar om hyreshusen brukade jag bli avis.
För det lät så kul.
Alla i hyreshusen var fattiga. Det är rättvist.
Var man fattig i Silver Spring kände man sig som den enda fattiga.
Nas vet inget om det jobbiga
när man sovit över hos en vit kompis.
När man kom hem och såg på sina föräldrar...
"Ni två får ta och skärpa er.
Allt hemma hos Timmy funkar."
Och minns ni en sak?
En kall vinter, hos den vita kompisen sitter de utan jackor inomhus.
Timmy var en av mina första vita kompisar.
Han var schysst. Han kom från Utah.
Familjen hade nog nåt med mormonerna i Utah att göra.
Vi brukade leka.
En dag när jag var där sa Timmy:
"Du kan väl stanna på middag?"
Jag sa: "Jag vill, men jag får inte.
Är jag inte hemma i tid mördar mamma mig."
Det var lögn.
Mamma hade flera jobb och var sällan hemma.
Jag ljög för Timmy eftersom min dåvarande erfarenhet
var att vitas mat var äcklig.
Jag ville hellre gå hem och steka korv.
Men då förvånade Timmy mig.
Han sa: "Synd att du inte kan stanna.
Mamma har lagat Stove Top-fyllning."
Jag sa: "Va? Stove Top? Vänta, jag ska bara ringa ett samtal."
Jag hade sett reklamen och drömt om Stove Top-fyllning.
Äntligen träffar jag nån som har Stove Top hemma.
Det får jag inte missa. Jag låtsas ringa mamma.
Sen sa jag: "Timmy,
goda nyheter, mamma sa att jag får stanna."
"Toppen", sa han.
"Du kan väl hjälpa mig duka, och sen kan vi be bordsbön?"
Jag hade inte lust att duka,
eller be konstiga mormon-böner.
Jag var bara ute efter fyllningen.
Jag sa: "Gärna, jag ska bara tvätta händerna."
Planen var enkel.
Tvätta händerna långsamt. När jag är klar,
är dukningen och bordsbönen över.
Då är det bara att äta.
Gick och tvättade händerna väldigt långsamt.
Säkert i tio minuter.
Plötsligt...kom en av mammorna till dörren.
Hon sa: "Hej. David var det, va?"
Jag sa: "Ja."
Hon sa: "Timmy sa att du tänker stanna på middag."
Jag sa: "Om det är okej."
Hon sa: "Du får jättegärna stanna.
Men vi väntade oss inte att få besök.
Jag är rädd...
...att det inte finns Stove Top-fyllning...
...åt alla."
Så jag sparkade henne i skrevet.
Mina damer och herrar.
Jag sa ju att jag är bra.
Jag förvarnade er men ni såg det inte komma.
Det är därför jag tjänar så bra.
Ja, herregud. Men det finns en viktigare anledning till att jag vill lägga av.
Det här är den anledningen.
Det är publiken. Inte ni.
Publiken på den stora scenen.
Det är svårt att underhålla när folks öron är så ömtåliga.
Folk är så känsliga, alla har blivit gnälliga niggrer nu.
Allt man säger retar nån.
Jag minns när det började, jag gjorde Chapelle's Show.
På den tiden...
Jag gjorde showen, och spelningar på helgerna.
På en spelning,
satt ett vackert par längst fram. Frun var asiat.
Det syntes i ansiktet.
Hennes man... Han var ett mysterium.
Man kunde inte pricka in honom.
Ljusbrun med fint hår. Kanske från Bangladesh eller Mexiko.
Jag kan inte gissa sånt.
Det enda jag visste var...
Att hans fru var en käring. Det syntes också i ansiktet.
Han skrattade och hade kul.
Hon rynkade ögonbrynen, på en komediföreställning.
Jag fattade inte varför. Sen insåg jag att hon var gravid.
Och jag rökte på scenen.
Jag sa: "Det är nog därför hon är arg."
Jag tänkte fimpa, men just då hostade hon så där tillgjort.
Så jag fortsatte röka. Jag tänkte: "Käring, bebisen överlever."
Sen tänkte jag lätta upp stämningen.
Jag sa: "Var kommer ni ifrån?"
Hon var på hugget.
Hon sa, nedlåtande:
"Jag är från Kalifornien.
Om du frågar om min etnicitet,
så är jag kinesiska."
Killen tog det lugnt, han sa bara "Jag är från Mexiko."
Jag sa: "Ursäkta om ni tog illa upp,
men ni är ett vackert par.
Och ni kommer säkert att få
världens hårdast arbetande bebis."
Det är inget dåligt skämt. Hon blev jättesur.
Hon reste sig och tänkte gå.
Men först måste hon ge mig en gliring.
"Jag ska aldrig köpa nån mer DVD med dig."
Jag sa: "Damen, med all respekt,
kineser köper inte DVD:er."
Alla skrattade.
Vi skrattade och hade kul.
Jag tänkte inte mer på det.
Tre dagar senare,
skickar hon ett brev till min promotor
om att han inte ska boka mig mer,
för jag är "rasist".
Och, jag citerar:
"respektlös mot mitt rasblandade äktenskap."
Jag tänkte: "Jaså?"
Om hon gjort lite efterforskningar...
Hade hon vetat att jag också lever i ett rasblandat äktenskap.
Så är det.
Min fru är faktiskt också asiat.
Överraskning. Vi ses på Thanksgiving.
Men min fru är inte kinesiska... Hon är filippinska.
Och våra ungar är typ puertoricaner. Så där ser man.
Jag struntar i rasblandade äktenskap. Mamma är till hälften vit.
Många vet inte det. Ni blir lite för glada, men okej.
Många tror inte på det, men det är sant. Det syns inte på mig.
Men om håret växte ut skulle ni tro... att ni var på en Katt Williams-konsert.
Mitt hår är snyggt.
Folk tar det för allvarligt. Jag vet inte varför alla är så överkänsliga.
Vet ni vilka som hatar mig mest? Transsexuella.
Jag insåg inte hur illa det var. De typerna...
Jag var arg efter min senaste Netflix-special.
Jag vet inte vad man ska göra för...
Jag gillar dem.
Jag har aldrig haft problem med dem.
Ni vet.
Jag skojar bara.
Jag skojar ju med alla.
Som grupp, måste de medge att...
Det är rätt festligt.
Ursäkta, men...
Jag har aldrig sett nån i en sån situation
som inte kan se det lustiga.
De känner att de har fötts som nåt annat än de fötts som.
Och det är...
Rätt lustigt... Så länge det inte är man själv.
Det är som den vita-svarta kärringen på tv.
Rachel Dolezal.
Hon säger att hon...
Hon är vit men började klä sig som svart och...
Gick direkt upp till maximal svarthet.
Jag vill träffa henne för att förstå.
Jag vill äta middag med henne och se henne i ögonen
och kalla henne nigger.
"Jag identifierar mig som svart."
Så pratar en transa. Sluta härmas!
Sluta härmas.
Skillnaden mellan henne och transsexuella...jag tror på transsexuella.
Jag förstår inte dem heller, men jag vet att de är seriösa.
För de får snoppen avskuren.
Det räcker för mig. Tänk att kasta bort sin snopp.
"Onödig!"
Jag fattar inte men jag tror på dig och stöder ditt beslut.
Men hur långt är Rachel vilig att gå?
Vad vill hon göra för att vi svarta ska tro på
att hon tror att hon är en av oss?
Inteckna huset?
Så du kan spela in en cd som inte leder till nåt?
Hon har inte ens bytt namn.
Hon heter Rachel.
Det är inte trovärdigt.
Vill du ha mitt stöd, byt till ett svart namn.
Du får heta Draymond Green.
Svartare blir det inte.
Det är typiskt svart.
Om man skriver "Draymond Green" på Airbnb...
...loggas man ut direkt.
Folk blir arga. De blir arga på allt jag säger.
Jag uppträdde i Portland i Oregon.
Jag skrev in mig på ett hotell som "Charles Edward Cheese."
Jag kom till rummet sent...
Det fanns ett brev på skrivbordet. Adresserat till mr Cheese.
Jag trodde förstås att det var från nån kompis.
Det är inte ett namn man gissar sig till.
Men det var från nån som jag inte ens kände.
Ett beundrarbrev.
Jag har inte vant mig vid att ha fans.
Men jag är tacksam.
Och...
...även om jag är tacksam, så läser jag inte breven.
Jag borde, men...inse fakta. "Vem är jag, jultomten? Jag har inte tid.
Jag försöker ta det lugnt. Inte läsa om en massa främlingars drömmar."
Men jag hade ju öppnat det, så jag läste det.
Och vet ni?
Den som skrev brevet gillar verkligen mig.
Brevet var jättetrevligt.
Det stod hur det var att komma till föreställningen.
Hur spännande och kul det var.
Sen stod det...
Att när jag skojade om transsexuella,
så blev personen...
..."förkrossad."
För tydligen var personen transsexuell.
Jag tänker vara uppriktig.
Min policy är att aldrig ha dåligt samvete för nåt jag säger här.
Jag skulle aldrig medge det om jag inte låst in era mobiler.
Men konstigt nog fick brevet mig att må dåligt.
Inte på grund av vad jag hade sagt.
Men för att jag fått nån annan att må dåligt.
Jag vet inte ens vilket skämt det var. Jag har så många skämt om transsexuella.
Men jag tror...
Det var nog... det skämtet som jag tänker dra nu.
Ursäkta.
Och det är inte ens så illa.
Det är ett skämt. Det är inte sant, men...
Jag hade läst att Caitlyn Jenner tänkte posera naken i Sports Illustrated.
Och jag vet att det inte är politiskt korrekt att säga det här,
så jag säger det åt alla andra.
Urk!
Ibland vill man bara läsa sportresultat.
Varför måste ni klämma in en mansfitta mellan sportsidorna?
Det är fel plats.
Men jag har inget emot Caitlyn Jenner.
Jag är inte arg på henne.
Eller tidningen.
Om jag är arg på nån... är det nog bara mig själv.
Förstår ni?
För innerst inne vet jag att jag inte har styrkan...
...att låta bli att titta.
Och jag är inte redo för det hon försöker visa.
Så, Caitlyn...
Om du tänker genomföra det...
Ge allt eller inget.
Gå hela vägen.
Som i Hustler. Vet du vad det innebär?
Sära på läpparna.
Hoppas hon gör det och man ser en minisnopp.
Föreställningen är bakom ridån...
Jag vet inte varför personen blev ledsen, men jag ska säga en sak.
När jag läste brevet... efter att jag läst det,
gjorde jag nåt som många svarta män i USA
inte har tid eller råd med.
Jag tänkte på hur jag kände.
Frågade mig själv en enkel fråga.
Jag tänkte: "Betyder dessa skämt att jag har problem med transsexuella?"
Svaret är: Absolut inte.
Vad tror ni om mig?
Jag förstår inte alla val som folk gör.
Men jag vet att livet är hårt,
och dessa val innebär inte att man inte har rätt till värdighet och trygghet.
Men ärligt talat...
Jag har aldrig haft problem med transsexuella.
Det jag har problem med är diskussionen om dem.
Jag anser inte att sånt borde diskuteras inför svarta.
Det är oförskämt.
Allt prat om hur folk känner sig inuti.
Sen när bryr sig USA om hur nån av oss känner sig inuti?
Och jag kan inte släppa misstanken
att enda skälet till att alla pratar om transsexuella
är att vita män vill göra det.
Just det.
Jag sa det.
Om det bara var kvinnor som kände så,
eller svarta killar som sa:
"Vi känner oss som tjejer,"
skulle det heta: "Ingen har frågat dig. Kom nu, vi har jordgubbar att plocka."
Det är vitas ensamrätt.
Varför tror ni det var enklare för Bruce Jenner att byta kön
än det var för Cassius Clay att byta namn?
Om jag ska vara brutalt ärlig...
Heja Dave.
...är enda skälet till att jag störs av transsexuella,
att jag var på en klubb i L.A.,
och dansade med en av dem sex låtar på raken.
Jag fattade inte.
När ljuset tändes och jag såg knogarna sa jag: "Åh, nej!"
Alla skrattade åt mig.
WorldStar.
Jag sa: "Varför sa du inget?"
Jag hörde den sensuella rösten. "Jag sa ingenting, Dave Chapelle...
...för jag hade så trevligt.
Och jag visste inte hur du skulle känna."
Jag sa: "Det visste du."
Hon sa: "Jag går hem, jag vill inte ha bråk."
Jag sa: "Hem? Det är bara två låtar kvar. Vi kan lika gärna...
...avrunda kvällen."
Det slutade med frukost.
Väx upp. Det gör inte mig gay. Jag tuttknullade henne bara.
De tuttarna är lika äkta som andra i L.A.
Klockan var 02.00. Bara lite friktion med en främling.
Ungdomens dårskap.
Man gör såna misstag i ungdomen.
Om det nu var nåt misstag.
En vild utekväll.
Men jag har lugnat mig, jag är 44 nu.
Ja.
Det är först nu som jag börjar märka åldrandet.
Det är hårt. Vet ni hur jag märker det?
Det är pinsamt, men...
Jag var på hotellrummet.
Jag ska inte ljuga, jag runkade.
Jag gav järnet.
Det var då jag märkte åldrandet. Jag tröttnade och lade av mitt i.
Jag gillar inte att se min snopp längre. Den ser distingerad ut.
Den ser gammal ut.
Den har gråsprängt hår runt sig.
Den ser ut som Morgan Freeman på 90-talet.
Fast utan prickarna.
Min snopp berättar: "Dave halade fram mig och började dra i mig.
Men inte lika energiskt som när han var ung.
Vi visste båda att det var meningslöst."
Jag märker min ålder på barnen.
Jag kom hem från en turné nyligen.
Jag hade varit borta i veckor.
Ingen var hemma när jag kom hem.
Ingen i min familj tänkte på att jag kanske ville träffa dem.
De visste när jag skulle komma men de var inte hemma.
Det var ett uppvaknande.
När ungarna var små,
och turnébussen kom fram till huset, bara vällde de ut.
"Pappa är hemma. Hurra!" De kramade och pussade mig.
Men de tappade intresset med åren.
"Nämen, titta, herr Lovar-runt är hemma igen."
Men ett tomt hus...
Det är kallt.
Jag gick in i min äldsta sons rum. "Hallå?"
Han var borta.
Jag har aldrig gjort så förut,
men jag snokade bland hans saker.
För att se vem han höll på att bli.
Jag hittade kollegieblock och snokade.
Det var underbar poesi i dem.
Med hans handstil.
Jag visste inte ens att han skrev poesi.
Sen kollade jag i hans byrålådor. Jag hittade hans cigarettpapper.
Jag tittade ner på dem. "Aha...
Det förklarar poesin."
Det krossade mitt hjärta.
Jag röker men jag sörjde min oskyldiga lilla son.
Jag grät lite... och tog med papperen upp till mig.
Rökte lite gräs som jag gömt.
Blev jättehög.
Och blev paranoid...
...så jag la tillbaka papperen...
...så han inte skulle märka nåt.
Han vet inget förrän han ser den här showen.
Japp, jag hittade dina papper.
Han är rakt på sak.
Han är 16. Hör här vad han gjorde.
Han ringer mig...
Mitt i natten. Kl. 01.00. Han sa: "Pappa, bli inte arg."
Jag visste att nåt var hemskt fel.
Jag sa: "Vad är det?" Han sa: "Jag mår bra.
Glöm inte att det här var vad du sa.
Jag är på en fest.
Killen som skulle köra har druckit för mycket.
Du måste hämta oss."
Jag sa: "Herregud, klockan är 01.00.
Jag är full."
Men jag tänkte, hellre jag än nån tonåring.
Lika bra att ta risken och hämta honom.
Jag sa: "Okej, jag kommer.
Ge mig adressen, jag kommer direkt."
Han sa adressen. Jag blev chockad. Jag sa: "Du kommer inte att tro det här.
Jag är på samma fest."
Visst blir de stora fort?
Får jag fråga en konstig fråga?
Ni måste inte svara, och vi kan redigera bort det.
Känns det konstigt att vara de enda vita i raden?
Svara ärligt.
Känns det konstigt? Stör det er?
"Hit med stålarna!" Lugn, jag skojar bara.
Iskall kille. Han rörde inte en min.
Som många svarta i min ålder,
var det första gången jag röstade för åtta år sen.
Så är det.
Jag såg Obama på TBS. Jag sa: "Honom ska jag rösta på."
Jag minns den valdagen.
Jag röstade i Ohio.
Min röst betyder nåt i Ohio.
Det är jämnt lopp i Ohio.
Men när jag körde fram stod alla soldaterna på led.
Det var så många svarta i kön så jag trodde att det var en kassakö.
Vi kramade varann
och gamlingar sjöng spirituals och så vidare.
Det var som O.J.-utslaget tio gånger om. Jag har aldrig sett svarta så glada.
Åtta år senare kör jag till vallokalen igen.
Jag kör en alldeles ny Porsche nu.
Obama-åren var bra för mig.
Jag var tidig...
...och när jag parkerade,
insåg jag en sak,
som resten av landet insåg efter en vecka.
Jag fattade att Trump skulle bli president.
För i Ohio till skillnad från D.C.,
såg man resultatet på parkeringen.
Alla pickuper, traktorer och så vidare.
Jag gick fram och såg en lång kö...
Med dammiga vita människor.
Ja, de var fattiga vita.
Jag har aldrig haft problem med vita. Men uppriktigt sagt...
Jag gillar fattiga vita minst.
De brukar bråka med oss.
Och jag har aldrig sett så många på nära håll.
Jag tittade in i deras sotiga ansikten.
Till min förvåning...
Vet ni vad jag inte såg?
Jag såg inga eländiga miner.
En del såg arga ut och en del beslutsamma. Men de verkade anständiga.
Det är sant. Jag ljuger inte. Jag tyckte synd om dem.
Jag vet hur det är.
Jag vet att rika vita kallar fattiga vita för slödder.
Jag vet det bara för att jag tjänade så bra förra året,
och de rika vita berättade det på en fest.
Jag gillar inte sånt.
Jag köade med dem.
USA är en demokrati, och ingen tränger sig för att rösta.
Jag lyssnade på dem när de sa sånt som naiva fattiga vita säger.
"Donald Trump kommer att komma till Washington,
han kommer att kämpa för oss."
Jag står där och tänker: "Din dumma jävel.
Du är fattig.
Han kämpar för mig."
De visste vem jag röstade på. Lika bra som jag visste vem de röstade på.
Men vet ni vad vi hade gemensamt?
Ingen av oss såg ut som om vi gillade att rösta.
Vi gjorde bara vår plikt.
Ja, jag röstade på Hillary Clinton.
För jag gillade vad hon sa
mycket bättre än vad han sa.
Men det var som att se Darth Vader läsa upp "Jag har en dröm"-talet.
Hon är en satkäring.
Hon slog undan benen för Bernie Sanders.
Det var inte kul att rösta på det.
Men det var det minst onda.
Jag visste att du var Clinton-supporter. Förlåt.
Det var inte hemskt att rösta på henne,
men det borde ha känts roligare.
Vår första kvinnliga president,
de skulle ha gjort mynt med henne!
Men hon tappade bollen på nåt vis. Hon borde ha vunnit.
Vet ni hur det kändes att rösta på henne? Vemodigt.
Som om jag fått slicka Hale Berry,
men när jag gjorde det, fes hon rakt i ansiktet på mig.
Ja, jag skulle ändå göra det.
Men jag önskar att hon inte hade fisit i vårt lands ansikte.
Jag röstade och samma dag flög jag till New York.
För att jobba.
Jag uppträdde på en klubb,
och sa samma saker till publiken där som jag sa nyss.
Jag visste inte att det var en journalist där. Som skrev en artikel.
Rubriken var:
"Dave Chappelle är en ivrig Trump-anhängare."
Jag visste inte att det stod så. Vet ni hur jag fick veta det?
Min fru ringde från Ohio nästa morgon, i panik.
"David, vad i helsike... försiggår i New York?"
Jag sa: "Inget...vad har du hört?"
Hon sa: "Det står i tidningen att du stöder Trump."
Jag andades ut.
Jag sa: "Bry dig inte om det.
Ingen vettig människa tror på det." Hon sa: "Jo, folk tror på det.
Hon läste kommentarerna för mig.
De var hemska.
Svarta som kallade mig Onkel Tom och sånt.
Det är en allvarlig anklagelse.
Jag blev skitförbannad. Onkel Tom?
Vadå "Onkel Tom?"
Det är du som läser Observer.
I alla fall, allt det händer,
sen blir det lördag kväll,
Trump är nu president,
och jag leder Saturday Night Live.
Jag hade inte förberett min monolog, jag improviserade.
Jag minns inte vad jag sa på slutet.
Nåt i stil med:
"Vi har fått rösträtt, vi ger honom en chans om han ger oss en chans."
Eller nåt, men jag önskar att jag inte hade sagt det.
Det var inte värt besväret.
Hos frisören tittade svarta på mig.
"Hej, Dave, hur är läget med din kompis?"
Stopp där.
Han är inte min kompis.
Spelar ingen roll vem man röstar på,
vem som helst måste medge rent objektivt att han sköter sig jävligt dåligt.
Så är det bara.
Vi har haft presidenter som gjort ett dåligt jobb förut, men detta är värre.
Det är skrämmande att se.
Fan, det är som att se en crackpipa i passagerarsätet när man tar en Uber.
Vad är det för fel på honom?
Han är inte klok... Jag såg...
Jag såg Trump på en presskonferens.
Där är alla media samlade.
Och han sa typ rent ut till media att de borde sluta kolla upp saker.
Jag tänkte: "Hallå!
Vad han ställer till det."
Sen, och jag hittar inte på, började han bli svettig på läpparna.
Har ni sett nån med svettiga läppar?
Vad är det för fel på killens läppar? Alltså, ni vet när man flyger...
Jag är alltid rädd när jag flyger.
Ibland är det turbulens.
Jag blir stressad, men jag ser på flygvärdinnan.
Hon ser lugn ut, och då lugnar jag mig.
Men tänk om hennes läppar var svettiga?
Man skulle bli rädd. "Dina läppar svettas! Vad vet du?"
Sen... Jag hittar inte på. Han tog tag i podiet och sa:
"Ni anar inte hur skrämmande informationen är som jag får."
Jag tänkte: "Men för i helvete. Du ska inte säga så."
Det är dåligt ledarskap.
Tänk om jag sa till mina barn:
"Kom, lilla vän, får jag snacka med dig.
Jag är tre månader sen med hyran. Jag är bekymrad.
Väldigt bekymrad.
Okej, gå till skolan nu.
Det var skönt att få prata av sig."
Jag tänkte: "Vad håller du på med?"
Det här är hemskt.
Herrejävlar.
Hans idéer låter som höga människors idéer.
Som om han inte tänker sig för.
Han säger bara vad som faller honom in.
Helknasiga saker.
"Jag ska åka till Kina,
och ta jobben från Kina, tillbaka hit till Amerika."
Varför det? Så en iPhone ska kosta 9 000 dollar?
Låt kineserna behålla det jobbet.
Ingen här vill jobba så hårt.
Hur tänker han?
Jag vill ha på mig Nikeskor, inte göra dem.
Vad håller du på med?
Försök inte ge oss kinesjobb.
"Jag ska återinföra kolet."
Kolet?
Jag överdriver inte,
jag har aldrig sett en kolbit i mitt liv.
Jag vet inte vad det används till.
Om du vill att jag ska gräva efter nåt,
hitta tryffel. Då är jag med.
Tryffel är åtminstone dyrt.
Om det blir värre får jag återgå tiil vanligt smör.
Vilket hemskt jobb.
Han hotade Korea som en rappare.
"Eld och vrede."
Kom igen, vad tänker du på?
Det här är Korea!
Kim Jong-un är läskig.
Han kanske är lika tokig som Trump.
Det är läskigt.
Om du är naiv och tror att det är lätt att kriga mot Korea,
då har du inte spelat Call of Duty kl. 03.00 som jag.
Det är då koreaner spelar.
En åttaåring i Korea
slog ut hela min pluton igår.
Jag har aldrig sett nån i en sån hög befattning med såna
enkla lösningar. Som till exempel:
"Vi borde inte släppa in fler muslimer,
förrän vi har koll på läget."
Sa han "koll på läget"?
Vem kan inte enkel matematik?
Vi räknar, okej?
Det har skett 17 masskjutningar i USA.
Fyra begicks av muslimer.
Ingen av de fyra var från nåt av de sju länder som du bannlyst.
Och för övrigt så begicks de andra 13 masskjutningarna
av fackelbärande vita.
Det är fakta.
Jag bannlyser inte vita från min show för att skydda resten av publiken.
För det vore elakt och rasistiskt.
Framför allt vore det katastrofalt för min ekonomi.
Utan vita här ikväll, kanske jag skulle dra in 1 800 dollar.
Han måste inse
att vi alla behöver varann.
Därför kan vi aldrig slå Kina.
För alla i USA är rasister,
och alla i Kina är kineser.
Han har fått allt om bakfoten.
Tro inte på media, för hela tiden som detta pågår
försöker media få oss att tro
att det extrema är normalt.
Vi kan ha olika åsikter.
De flesta håller huvudet kallt.
Förstår ni?
Amerikaner respekterar andras tro,
även om de inte delar den.
Jag gör det. Jag respekterar allas tro,
utom Amishfolkets.
För det är helt klart att deras gud har fel.
Man får bara köra 120 km/h i Ohio,
och en fil är blockerad av en häst och vagn.
Din gud är löjlig.
Amish-folk som jag träffar känner igen mig. Inte från tv, förstås.
De har sett mig på gatan.
När jag ser deras vagnar stannar jag och pratar med dem.
"Ezekiel... Är du säker på
att Gud missunnar dig lite mer modern teknik?
Jag hör inte, måste stänga av AC:n.
Vad sa du?"
De säger: "Försvinnen,
I fresten mig som djävulen."
"Djävulen?
Nej, jag gav dig bara ett tips.
Världen är stor.
Jag körde nyss 40 km på en halvtimme.
Det skulle ta en dag för dig.
Du vet inte hur vädret blir imorgon, va?
Det gör jag.
Du vet inte ens att du har en sällsynt Pokémon på axeln. Tack."
Sen kör jag iväg.
Pennan. Ja.
Jag behöver pennan.
-Min vejp-penna? -Jag vill låna den.
Vill du låna min vejp-penna?
Ledsen, jag försöker undvika herpes.
Jag har undvikit herpes i 30 år nu, men...
När jag går ut säger jag: "Inte ikväll, herpes."
Ta inte illa upp. Jag säger bara att en av fem har herpes.
Vi tar det försiktigt, så vi går hem med samma läppar som vi kom hit med.
Ibland tycker jag att media är hårda mot Trump.
En del saker de klagar på verkar inte så hemska.
De klagade på att han var i Vita huset för sällan.
Vem bryr sig? Han var rik.
Han hade en toastol av guld.
Jag vet inte om ni varit i Vita huset. Det är nog bra som kontor, men...
Jag skulle inte heller vilja bo där.
Det...ser skrämmande ut.
Tänk er att runka i sovrummet och Abraham Lincoln ser på.
Bush bodde inte där heller. Han var rik. Han bodde på sin ranch i Texas.
Obama var den första som flyttade in,
och sa: "Vad fint. Titta på den här mattan."
Media klagade på att han tillsatte Jared Kushner.
Det var väl inte så farligt.
Det var tidigt och...
Sånt har hänt förr. Kennedys bror var väl justitieminister?
Trump är en outsider i Washington. Jag skulle nog göra likadant.
Jag gör det.
Tror ni jag går på Hollywoodmöten med bara vita, ensam?
Då tar jag med min nigger Mac Mittens.
Jag vet inte hans riktiga namn. Alla säger Mac Mittens.
Men jag vet att han inte fattar nåt,
men han får mig att må bra.
De vita säger: "Kan du be Mac Mittens att gå ut medan vi pratar affärer?"
Jag säger: "Nej.
Allt ni kan säga till mig kan Mac Mittens höra."
Han hörde hela mötet.
När de pratat färdigt väntar jag och om han ger tecknet...
Då skriver jag under.
Det är magkänslan.
Eller den här.
Kommer ni ihåg dagen efter valet,
då Taiwans president ringde och gratulerade Trump?
Trump tog samtalet och pratade med Taiwans president.
Problemet var... att Taiwan inte har nån president.
Enligt USA:s kinesiska politik
erkänns inte Taiwan som en egen stat.
Trump visste inte det.
Han tog telefonen och började snacka,
och media tyckte att det var toppen.
Jag skrattade.
"Nu ligger dumskallen illa till."
Men innan jag somnade på kvällen,
kom jag på...
"Jag visste inte det heller."
Jag insåg att media fått det om bakfoten.
Nyheten var inte att Trump tog samtalet.
Nyheten är att ingen sa att han inte skulle göra det.
Det är skrämmande.
Har du ingen Mac Mittens i din stab?
De ringde inte till Vita huset. De ringde Trumps egen växel
och de kopplade fram dem.
"Herr president, herr Rikki-Tikki-Tavi söker er."
"Koppla fram honom.
Hej, Rikki-Tikki.
Kul att prata med dig."
"John Jacob Jingleheimer Schmidt söker er."
"Koppla fram honom.
Hallå, John Jacob, låt oss prata affärer."
Hur många här inne
är inte födda i USA?
Applåder.
Var är du från? Du där.
Irak.
Är du från Irak?
Jag skojar bara.
Hur länge har du varit i USA?
Tjugotre år.
Är du amerikansk medborgare? Är du det? Grattis, nigger.
Välkommen till vårt fina land.
Jag ska ge dig en historielektion. för de frågade nog inte om det.
Alla invandrade amerikaner
har hört talas om det här.
Det är i början av 50-talet i USA.
En 14-årig kille reser
från Chicago till Mississippi
för att träffa sina släktingar.
Han hade aldrig varit i Mississippi. Hans mamma sa
väldigt bestämt:
"Om en vit man ser dig i ögonen i Mississippi, titta bort."
Jag vet inte vad du vet om svarta från Chicago,
men de är inte rädda av sig.
Det sägs att han stod utanför en affär,
med sina kusiner,
då en vit kvinna kommer ut, och han tyckte att hon var snygg, och han sa:
"Hej då, tjejen."
Han inser inte vilket ödesdigert misstag det var.
Fyra dagar senare,
kommer en grupp vita män instormande i familjens hem,
rycker upp en fjortonåring ur sängen,
familjen kan inte göra nåt,
och de ser honom aldrig mer i livet.
Hans namn var Emmett Till.
De hittade hans kropp efter några dagar.
I en å, fastbunden vid ett hjul för att sjunka,
misshandlad och uppsvälld.
Fruktansvärt.
Som tur var för alla i USA,
var hans mamma en tuff kvinna.
Det var hon.
Föreställ er,
mitt i en mammas värsta mardröm,
tänkte hon på alla andra.
Hon sa: "Kistan ska vara öppen."
Hon sa: "Världen borde se vad de gjorde mot mitt barn."
Varje publikation i USA, från Jet till New York Times,
hade pojkens uppsvällda lik på omslaget.
Om medborgarrättsrörelsen vore en bil,
så var den pojkens lik högoktanig bensin.
Det var ett avgörande ögonblick,
när alla normala människor sa:
"Vi måste bättra oss."
De kämpade och här är vi nu.
Varför jag tar upp det ikväll,
är för att för mindre än ett år sen,
medgav kvinnan som de sa att han visslat åt, på sin dödsbädd...
...att hon hade ljugit när hon vittnade.
Ni fattar att när vi läste det,
sa vi: "Din lögnaktiga satkäring."
Och blev ursinniga.
Det var min första reaktion.
Men den första reaktionen är ju så ofta fel, eller ofullständig.
Det kallas "att stå för nära en elefant."
Om man står för nära en elefant,
ser man inte elefanten.
Man ser bara dess penisliknande hud.
Man måste ta ett steg tillbaka.
Efter att ha stigit bakåt och funderat,
insåg jag att det måste ha varit svårt för kvinnan
att erkänna en sån hemsk sak.
Även på dödsbädden.
Och jag var tacksam för att hon ändå gjorde det.
För det är viktigt,
vi behövde få veta det.
Jag tänkte: "Tack för att du sa sanningen, din lögnaktiga satkäring."
Ja!
Och tiden går,
och ibland, ser man hela elefanten. Man känner sig ödmjuk.
Man inser att kvinnan ljög,
och det ledde till ett mord.
Mordet ledde till en rad andra händelser,
som gjorde mitt underbara liv möjligt.
Som gjorde den här kvällen möjlig.
Hur kan det vara så att lögnen gjorde världen till en bättre plats?
Det är vansinnigt.
Det är så jag känner för Trump.
Han kanske är lögnen som räddar oss.
Jag har aldrig känt mig mer amerikansk
än när vi alla hatar honom gemensamt.
Herregud. Det är härligt.
Och jag ser alla som har problem.
Om nåt av mina skämt får dig att vilja misshandla en transa
är du nog ett svin, och du lär inte vilja se mig igen.
Inser du inte att en fotbollspelare
som knäböjer under nationalsången tar ställning för mig,
borde du inte bråka med mig,
för jag lovar att hur illa det än blir,
är ni mina landsmän,
och jag vet att jag ska klara av saker med er.
Om kvinnan som sa lögnen levt idag,
skulle jag tacka henne.
Sen skulle jag sparka henne i skrevet.
Tack så mycket, Washington, D.C.
Gud välsigne och godnatt.
GRATTIS PÅ FÖDELSEDAGEN, DAVE
Jag är rik, biatch!