OXFORD UNIVERSITET STORBRITANNIA
‎Hallo, alle sammen. Jeg heter Malala.
Jeg er studentambassadør for Lady Margaret Hall, LMH.
Jeg har fått opplæring, så jeg skal være flink.
-Hei, jeg heter Dave. -Hei.
Jeg er fra Ball State.
Muncie? Har noen søkt på Ball State?
Interessert? Nei.
Dette var det første colleget for kvinner i Oxford,
og det startet i det bygget der.
Hvilket år var det de startet?
Det var i 1878.
1878?
Og jeg tror det var 800 år etter at dette colleget ble opprettet.
I 800 år fikk menn og gutter utdanning, men ikke kvinner.
Har dere kommet inn på Oxford?
Nei, vi går i 12. klasse,
-så vi søker neste år. -Neste år.
Dette er det viktigste springbrettet
for å komme inn på Oxford.
Jeg gjør det jeg kan.
Si ifra om jeg går dere på nervene.
Har det allerede skjedd?
-Nei. -Ok, bra.
EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Ok, jeg er her. Takk.
Tusen takk.
Det holder. Hei, hei.
Takk.
Tusen takk.
Velkommen og tusen takk for at dere kom.
Beklager ventetiden.
Er det noen som er sure for at de måtte vente?
Har jeg noen gang...? Er du?
Hvordan kan jeg gjøre det godt igjen?
Hva heter du?
Princess.
Er du en prinsesse?
Hvor er du fra?
Opprinnelig fra Michigan.
Å ja, det kongelige riket Michigan.
Uansett, tusen takk for at dere kom, damer og herrer.
Det betyr mye for meg.
Forresten så heter jeg Dave Letterman. Godt å se dere. Takk.
Jeg håper dette går bra, for jeg tror...
Jeg tror dette er viktig,
og jo eldre jeg blir...
Man kan ikke bli stort eldre.
Dette blir litt av en kveld. Damer og herrer,
min neste gjest, ta vel imot Malala Yousafzai.
Hvordan går det?
Hyggelig å møte deg.
Pass på her.
Tusen takk.
-Takk. -Tusen takk.
Tusen takk.
Hvor lenge har du vært i New York?
I to dager, tror jeg.
Liker du New York?
Du har vært her før.
Mange ganger.
Jeg så Løvenes konge nylig,
-og jeg elsket den. -Elsket Løvenes konge.
Du vet, folk i New York City...
...slik som jeg,
vi mener New York City er verdens beste by.
Er du enig?
Hva mener du med "beste"?
Jeg er ikke under ed her, men...
Det er her alt skjer.
Ting skjer i andre...
På andre steder også.
New York er en travel, energisk by.
-Ja. -Men jeg ville aldri ha bodd her,
for jeg vil bo et sted som er stille og rolig,
der jeg kan slappe av.
Det er hyggelig at du kom.
Jeg har sett deg mange steder,
og jeg har lest mye om deg,
så jeg føler jeg vet mye om deg,
men jeg vet ikke om jeg kjenner deg.
Jeg håper at vi kan bli kjent med hverandre i kveld.
For du er...
Du er unik i vår sivilisasjon,
og din historie og ditt kall.
Og enten det er sant eller ei,
vil jeg fortelle folk at vi er venner.
-Vi er det. -Ja, ikke sant?
Du bor i Birmingham, og du går på Oxford?
Ja. Jeg kom nylig inn på PPE, som er filosofi, politikk og økonomi.
Jeg er ferdig med første semester, og jeg elsket det.
Jeg så talen din da du mottok Nobels fredspris.
På det tidspunktet var du 17 år?
-Sytten år gammel? -Ja.
Jeg har skjønt at folk beskriver meg på mange måter.
NOBELS FREDSPRIS-SEREMONI 2014
Noen kaller meg "jenta som ble skutt av Taliban".
Andre kaller meg "jenta som kjempet for sine rettigheter".
Noen kaller meg en Nobels fredsprisvinner nå.
Men brødrene mine kaller meg fortsatt "den irriterende, sjefete søsteren".
Jeg er bare en engasjert og sta person
som vil at alle barn skal få kvalitetsutdanning,
som vil at kvinner skal ha like rettigheter
og som ønsker fred i hvert verdenshjørne.
Talen var vakker
og flott utført, med en slik en verdig holdning.
Hvor kommer det fra? Har du alltid vært god til å tale?
Du lærte engelsk av faren din. Stemmer det?
I familien min så var bestefar lærer,
onkelen min var lærer, faren min var lærer,
så vi har mange lærere i familien.
Og jeg har lært mye om å tale og hvordan å komme med et budskap
av bestefaren og faren min.
Det jeg ville si i den talen,
var at jeg mottok prisen ikke bare for meg selv,
men for jenter over hele verden,
de 130 millioner jenter som ikke går på skole.
Jeg ville tale på vegne av jenter...
-Hundreogtretti millioner? -Ja.
Unge kvinner over hele verden som ikke har mulighet til å utdanne seg.
Og det er ditt kall å belyse det.
-Ja. -Hvordan fikser vi det?
Jeg begynte å holde kampanjer for det da utdannelsen min ble forbudt.
Jeg var i Swat-dalen, et vakkert sted,
og våre skoler ble forbudt av ekstremister kalt Taliban.
De sa alltid
at Taliban ikke ville plage skolebarn, en ung jente.
Men de gjorde det, de kom etter deg.
Hadde du fått konkrete trusler?
Jeg vet du
hadde snakket ut foran hele Pakistan.
Følte du deg umiddelbart truet?
Var det det at du ble mer kjent?
Hva var det som utløste det?
Jeg ble nominert til en internasjonal barnefredspris,
og da den nyheten kom ut, var det stort for Pakistan.
Og før det var jeg kjent for media fordi jeg pratet via media,
jeg skrev blogger, jeg lagde dokumentarer og pratet gjennom lokale kanaler.
Så media kjente til meg,
og ble glade da de hørte at jeg skulle motta en pris.
Jeg fikk møte statsministeren og regjeringssjefen,
og så tok jeg opp investering i utdanning for jenter,
og at vi må kjempe imot barneekteskap,
fattigdom og få jenter på skolen.
Og det er...
Jeg ble en slags helt for landet mitt,
og det var da de utpekte meg til mål.
La meg spørre deg, har du noe imot å prate om selve angrepet?
Jeg vet at du har pratet det i hjel.
Det jeg vet om det,
er at skolebussen var på vei hjem fra skolen?
Jeg var 15 år gammel da det skjedde.
TALIBAN SKYTER TENÅRINGSAKTIVIST
Faren min var bekymret for meg,
og moren min også,
og han sa alltid at jeg ikke måtte si noe imot Taliban,
og bare prate om utdanning.
Og han var veldig frittalende.
Han snakket åpent mot ekstremister og Taliban,
Han var ikke redd.
Navnet hans ble nevnt på lokalradioen
i forbindelse med Taliban, og de ville utpeke ham til mål,
men jeg er takknemlig for at han er trygg og i live.
Men vi forventet ikke
at de ville gå etter et barn.
Og så gjorde de det.
Men ting skjer, og jeg...
Jeg er i live, jeg er her.
Når du sier at "ting skjer"…
…så mener du at du blir skutt i ansiktet på nært hold.
Det er ikke bare "ting som skjer".
Bussen er på vei hjem fra skolen.
Du ser noen komme mot bussen. Var det to karer?
To menn?
Jeg husker ikke hendelsen,
noe som er bra, på et vis,
for jeg må ikke se tilbake på det.
Det er bare en historie for meg, en fabel.
Jeg tror ikke det skjedde med meg.
Jeg synes det er rart at jeg våknet opp i et annet land.
Folk snakket engelsk,
og jeg var på sykehus,
og leger løp rundt, og det var sykepleiere...
Og jeg sa: "Hva er det som skjer?"
Jeg var helt i sjokk, for alt jeg husket,
var at jeg satt med venner på skolebussen
og snakket om eksamen og smilte og lo,
og så våknet jeg plutselig et annet sted.
Hvor var foreldrene mine?
Jeg trodde faren min ble angrepet.
Kulen traff meg her på venstre side av panna,
og den gikk gjennom nakken og til skulderen.
Det var bare én kule,
men den traff trommehinnen og ansiktsnerven,
og så fikk jeg hevelser i hjernen, den trengte plass,
så de fjernet deler av hodeskallen.
De fjernet det, så jeg hadde ikke bein her.
De puttet det i magen min.
Det føltes som om jeg hadde noe hardt her,
og det ble i magen min i tre måneder.
Senere ble jeg operert igjen.
Jeg fikk ansiktsnervekirurgi
og cochlear-implantat, som er et høreapparat,
og andre operasjoner også.
-Det er utrolig. -Jeg var i en annen verden.
Folk spør meg aldri om hvordan det føltes å være der.
Jeg visste ikke at hundretusenvis av folk
pratet om det, i Pakistan og over hele verden.
SKYTING AV JENTE FREMMER HENNES SAK
Folk begynte å anerkjenne at utdannelse var viktig for jenter.
Alt jeg tenkte på, var å dra tilbake til Pakistan.
Da familien min skulle komme,
ringte jeg faren min dagen før
og ba ham om å ta med fysikkboka mi.
Jeg sa: "Jeg har eksamen i mars,
og jeg må gjøre disse oppgavene."
Han sa: "Ja, men jeg er i Islamabad og får ikke tak i bøker."
"Du får tak i dem hvor som helst. Bare ta dem med."
Og så kom de, og jeg skjønte
at ting var annerledes.
Hvorfor ble det Birmingham?
Hvorfor dro du dit?
På grunn av tiden. Jeg var i kritisk tilstand,
så jeg kunne ikke reise langt.
Jeg kunne ikke dra til USA.
Jeg hadde dødd.
Og i Storbritannia er det et sykehus
i Birmingham, Queen Elizabeth sykehus,
som er kjent for
å behandle folk som blir skadet i krig,
som i Irak og Afghanistan,
og det er det beste stedet for...
Den slags traumer.
Og...
Gud forby, om du ikke overlevde...
Hvem hadde kjempet for saken?
Da jeg ble angrepet, så kom mange frem,
og jeg håper at mange hadde kommet frem
og kjempet imot ekstremister,
ikke bare ekstremister, ikke bare menneskene,
men imot ideologien.
Det er det vi må kjempe imot,
ideologien som ikke godtar at kvinner er likeverdige,
som ikke godtar kvinners rett til utdanning,
som ikke godtar kvinners rett til å jobbe
og bestemme over egen fremtid.
Det er en ideologi vi må kjempe imot,
enten det være i fjellene i Pakistan,
eller i storbyer
som New York, Washington eller andre steder.
Vi må utfordre disse ideologiene.
Hvordan fikser man det?
Jeg tror svaret er enkelt.
Regjeringer må investere mer penger i utdanning,
alle som er en del av samfunnet
må tenke på hvordan de kan investere i utdanning for jenter.
Vi trenger ambisjon og intensjon.
Hva som må gjøres, er enkelt.
Enkelt. På mange steder,
og i dette landet,
så blir utdanningsbudsjettet kuttet.
Det er tragisk at det skjer.
Og det bekymrer meg at disse lederne prater om
å fjerne ekstremisme og få en slutt på fattigdom,
og så overser de utdanning.
Det er det første man må gjøre.
Man må gi utdanning til fremtidens generasjoner
og la dem følge sine drømmer
og så bidra til økonomien og sine land.
Jeg vet ikke hvorfor de ikke forstår det.
Har du vært her før?
Nei.
Hvorfor ville du bli guide?
-Jeg liker det. -Ja.
Jeg går på dette colleget, og jeg vil vise det til studenter
og oppmuntre dem til å søke.
Men de må kjenne til historien din.
Og om det var meg,
så hadde jeg hatt så mye ærefrykt for deg og livet ditt
at jeg ikke hadde klart å konsentrere meg.
Jeg vil ikke at de skal stille meg personlige spørsmål.
Kanskje et par spørsmål er greit,
men omvisningen må ikke dreie seg om meg.
Du vil ikke gå foran colleget,
-om det er mulig. -Ja.
Hva står initialene for?
-LMH, eller PPE? -Ja.
Filosofi, politikk og økonomi.
Vil du ha en politisk stilling?
-Nei. -Ja.
For å være ærlig...
Folk antar at dersom man studerer PPE på Oxford,
så skal man bli politiker, men det stemmer ikke.
Noen politikere
har tatt samme utdannelse og blitt politikere,
inkludert David Cameron og Benazir Bhutto.
Hva føler du
når du ser Benazir Bhutto
en kvinnelig statsminister i Pakistan?
Først og fremst,
så er det en påminnelse om at vi har mistet en leder.
Vi har mistet en kvinnelig leder,
og hun er inspirerende.
SNIKMYRDET I 2007
Hun viste kvinner over hele verden
at de kan være ledere,
statsministere og presidenter.
Vil det være flere kvinnelige ledere i et muslimsk land?
Definitivt.
Snart?
-Veldig snart, håper jeg. -Ja.
Ikke bare muslimske land, men alle land.
Selv i USA har vi fortsatt ikke hatt en kvinnelig president.
Det har vi merket.
Jeg vet ingenting om Taliban.
Jeg pleide...
Jeg var på e-postlisten deres en stund.
-Jeg hører ikke fra dem lenger. -Ja vel.
Hva er det i kjernen av den teologien…
…som gjør at de er imot kvinner og utdanning for kvinner?
Hvor kommer det fra?
Hvorfor gjør de det?
Da Taliban kom til Swat-dalen, forbød de utdanning for jenter,
de stoppet kvinner fra å gå på markedet, fra å gå ut.
Akkurat. Basert på hva da?
De sa: "Vi vil ikke at kvinner skal gå på skolen,
vi vil ikke ha dem på markedet."
Dette må ha med frykt å gjøre.
Hva er de redd for?
De gjør det i islams navn.
"Det er det Gud forteller oss. Dette er Guds budskap."
Men de tar helt feil.
Er det en feiltolking?
Ja, men jeg tror at de er smartere
enn enkelte ledere i verden,
for de vet at utdanning kan gi kvinner makt.
Det har de skjønt.
De vet at om en kvinne er utdannet,
om hun går på skolen, så blir hun uavhengig
og vil ta egne avgjørelser,
hun får egen status,
hun skal jobbe.
Hun går ut av huset og får en egen identitet,
og det ønsker de ikke, for de vet at...
De klarer ikke å godta at kvinner er likeverdige,
som er veldig synd.
Det er kvinnefiendtlighet.
De vil at menn skal være overlegne, de mener kvinner ikke er smarte,
at deres hjerner er underlegne, at de ikke kan ta avgjørelser som menn.
Det er et overlegenhetskompleks og kvinnefiendtlighet.
Da legger man skylden på kultur, religion,
og man prøver å understøtte det.
Det er 2018.
Om vi...
Det er en barbarisk tanke.
Hva hadde skjedd om du ikke ble skutt?
Hadde du vært i Mingora?
Som før, hadde jeg fortsatt å holde kampanjer for jenters utdanning,
jeg hadde kjempet for min egen utdannelse,
og jeg hadde levd livet der.
Jeg er fascinert av Swat-dalen.
Det er et uvanlig navn,
og jeg har sett på bilder,
og det er fjell og elver,
og det ser så vakkert ut.
-Jeg har vel rett? -Det er utrolig vakkert,
det er som paradis på jord.
Jeg bodde der i alle år,
og jeg skjønte ikke det før jeg fikk behandling i Storbritannia
og så ut av vinduet
og sa: "Hvor er fjellene? Hvor er elven?"
Og det var da jeg skjønte
at det var et veldig vakkert sted.
Ikke bare stedet, men menneskene også.
Gjestfriheten, kjærligheten, godheten.
Kan du dra tilbake dit?
Du kan ikke dra dit nå.
Kan du dra tilbake en gang?
Dessverre, da jeg...
Siden angrepet har jeg ikke vært tilbake.
Det har vært tøft.
Jeg prøvde, men det var ikke rett tid.
Jeg prøver fortsatt å finne rett tid.
Jeg har fått mye støtte i landet mitt.
Folk hever bannere med "Jeg er Malala".
Jeg tror de higer etter forandring.
Folk vil at ting skal endre seg.
Og jeg gjør arbeid der allerede, men jeg vil bare...
Jeg vil at føttene mine skal berøre bakken, og jeg vil være der.
Det er det folk føler om sine hjem.
Pashtunerne er en etnisk gruppe
som jeg tror var forut Islam.
-Stemmer det? -Absolutt.
Noen sier den er 6 000 år gammel.
-Seks tusen år. -Ja.
De fleste pashtunere bor vest i Pakistan,
og noen er i Afghanistan,
og vi snakker pashto.
Kan du si noe?
-Her? -Ja.
Om jeg sier hallo, sier jeg:
Ja. Hva med dette?
"Dave, du ser mye yngre ut i virkeligheten."
"Du er skikkelig ung."
Gud velsigne deg. Takk.
Jeg har lest om pashtunerne,
og jeg har oppdaget rettesnorer
som kulturen lever etter.
En av dem er gjestfrihet.
-Absolutt. -Definér det.
Om du har en slektning eller en venn som kommer på besøk...
Om du er i et pashtun-område,
så trenger ikke du å si fra at du kommer på besøk.
Du bare går og banker på døren.
Om døren er åpen, går du bare inn.
Det er en tradisjon
at vi ikke låser dørene våre på dagtid,
døren er alltid åpen.
Og man går bare inn
og så ønsker de deg velkommen, de lager deg te og middag.
De spør deg ikke engang om du vil ha en kopp te.
For en fornærmelse.
Et annet premiss er asyl.
Er det annerledes enn gjestfrihet?
Gjestfrihet er når noen kommer på middag.
Asyl betyr at jeg trenger et sted å være en stund.
Når gjester kommer på besøk,
slik som mine slektninger kommer og blir for en dag,
eller en uke eller flere måneder, og så bare blir de.
De er familie, de er venner, og du kan ikke si nei.
Og du kan ikke si at...
...de må dra, eller...
Du kan ikke be dem om å dra.
Det blir der så lenge de vil.
Og du, som vert, synes det er greit?
Du må synes det er greit.
Så teoretisk sett...
Og tro meg, dette vil aldri skje.
Jeg, kona mi og sønnen min kommer på døra di.
-Dere er velkommen. -Vi kan få bli
-så lenge vi vil? -Ja.
Og du sier ikke til vennene dine:
"Herregud, Letterman-familien... Jeg vet ikke når han..."?
Skjer det aldri?
Det er noe annet.
Vi sier ikke det til deg.
Du hadde vært fornøyd.
Ja. Men det er utrolig.
Et annet aspekt er den sterke følelsen
av rett og galt i form av hevn.
-Forstår jeg det riktig? -Det stemmer.
Disse tingene skjer, som æresdrap.
En bror ser at søsteren hans er
i et forhold med noen,
så han dreper søsteren sin i ærens navn.
Men vi bestrider det, og folk jobber imot det.
Og nå sier vi
at den beste hevnen er tilgivelse.
Så folk endrer det.
Jeg er pashtun, og jeg tenkte
at de som pekte meg ut og angrep meg,
dem måtte jeg tilgi, for det er den beste hevnen.
Personen som angrep meg var en ung gutt.
På min alder.
Han trodde han gjorde det rette,
og at personen han angrep var ond
og at han gjorde en god jobb.
Jeg tror vi må hjelpe dem,
for de er folk som oss.
For meg virker det som at sånt ikke skjer tilfeldig.
Det finnes en hensikt.
Føler du det slik?
For hvem som helst annen...
...som blir skutt i ansiktet...
...hadde ikke sittet og pratet med en gamling på TV.
Det må finnes en hensikt,
noen høyere makter på gang.
Kanskje, men selv om det ikke er det,
så kan du fortsatt ta en avgjørelse.
Da jeg våknet
og skjønte at jeg hadde overlevd et brutalt angrep
og hadde sett døden på nært hold,
da visste jeg at dette livet kanskje hadde en større hensikt.
Og jeg bestemte meg for hengi meg til jenters utdanning
og prate på deres vegne og gi livet mitt mening.
For alle skal dø en dag.
Så hvorfor ikke gjøre så mye godt som mulig
for å hjelpe andre?
Tilbake til Oxford.
Går du ut?
Hva gjør du for å ha det gøy der?
På Oxford er det mye lesing,
og man får mange oppgaver,
så man må tenke på det uansett hva man gjør,
uansett hva man planlegger.
Og så er det diskusjoner, seminarer,
forelesninger, teselskap,
det er en stor pakistansk forening,
og en islamsk forening, og en hinduistforening.
Det er mye som skjer, og jeg elsker det.
Hver dag har jeg planer med vennene mine,
og dagen før en frist
husker jeg at jeg har en oppgave, og så stresser jeg
fordi jeg har gjort andre ting den uken,
og så prøver jeg å skrive oppgaven min og levere den.
Jeg kan ikke takke deg nok for at du kom hit,
når du heller skulle ha lest.
Det er en ære for meg å være her.
-Er dere klare? -Ja.
På slutten av dagen vil dere elske meg, ikke sant?
Ja.
Nå skal vi på biblioteket.
Vi skal på biblioteket.
Det er så vakkert.
Velkommen til LMH-biblioteket.
Dette er jeg nysgjerrig på.
Har dere Harry Potter?
Harry Potter-bøker. Jeg er ikke sikker på det.
De hater meg.
Nå skal vi til spisesalen.
Dette er LMHs spisesal.
Man får mat hele uken.
Og... ja?
Skal vi spise?
Om du vil.
-Har dere spist på KFC? -Ja.
Ja. Det er godt, sant? Det tar livet av deg.
Jeg går på kjøkkenet.
Bare gå videre, dere. Jeg går og ser på kjøkkenet.
Unnskyld meg, helserådet.
Helserådet.
-Hallo. -Hei.
Inspeksjon.
Oi, de har pannekaker.
Så dere maten, eller?
Jeg tror Dave er sulten.
God morgen.
Hvordan går det?
Ser dere på The Crown?
Nei, dessverre.
Bob.
Jeg liker det her fordi det er stille,
og det kommer ikke mange turister.
Hun har mottatt Nobels fredspris.
Jeg har to Emmy-priser.
Jeg er skremt, og jeg går her.
Er det fint så langt?
Jeg er forbløffet over bygningene og plassen.
-Hva holder de på med? -Aner ikke.
Dere bor ikke her, vel?
Ikke i denne hagen, nei.
Men det hadde vært behagelig å bo i dette huset.
Soverommet mitt.
-Hvor lenge har du gått på Oxford? -Nesten tre år.
Hva skjer så?
Da får jeg forhåpentligvis jobb.
Hva vil du gjøre?
Jeg vil bli journalist.
Journalistikk, ja. Perfekt tid for det, min venn.
Perfekt tid.
-Vi lar dere holde på. -Takk.
Se her. Denne benken har stått der siden 1953.
Det ser ut som noe brenner der, Malala.
Ja, virker sånn.
Skal vi si ifra, eller går det bra?
-Det går bra... tror jeg. -Ok.
Ser man det.
Får man lov til å mate endene?
Ja, du får mate dem og spise dem.
Nei, stakkars ender.
Dette er spennende.
Dette er mastergradsbygget.
Dette er oppholdsrommet for avgangsstudenter.
-Du kan ikke spille på det. -Jo da.
Dere kan spille fussball, sant?
-Ja. -Kom igjen.
Er dere klare?
Vi spiller om £100.
Og... ikke noe snurring.
Jeg er så dårlig.
-Ikke... Ta den. -Ett mål.
Hva er det med deg? Så du ikke det?
Bra redning.
-Det var tilfeldig. -Nydelig.
-Å nei! -Kom igjen.
-Gratulerer. -Takk.
-Jeg var rå. -Det var moro.
Hva tror du vil skje etter Oxford?
Jeg vil bli ferdig med graden.
Etter det vil jeg fortsette å jobbe med utdanning for jenter.
Det er det jeg har dedikert livet til.
Jeg vil se flere og flere jenter ta kvalitetsutdanning,
få mer makt
og bli dagens og morgendagens ledere.
Hvordan går det med faren din?
Veldig bra. Han er med meg her.
-Han har det kjempebra. -Han...
Jeg så ham i mange scenarioer i ditt liv.
Han virket så optimistisk
og så energisk og glad.
Er det en grei evaluering av din far?
Det er helt sant. Og han var optimistisk
selv i våre livs verste dager i Swat-dalen
da det var terrorisme. Han forble positiv.
Og selv nå er han positiv.
Han er en drømmer. Han drømmer om
at han vil gjøre alt bedre, og han kjemper for det.
Jeg er stolt av ham,
for du kan ha hørt i historien og i boken
at han var imot
all diskriminering han så i livet sitt mot kvinner.
Helt fra begynnelsen, da hans fetter kom med familietreet,
og det var fullt av mannsnavn,
ingen kvinnenavn var nevnt.
Faren min skrev ned navnet mitt,
det første jentenavnet på familietreet.
Han utfordret alle stereotyper
og han gjorde noe med det.
Faren min er handlekraftig.
Jeg kunne ikke unngå det
da jeg leste om deg, så deg og hørte om deg.
Jeg har en 14 år gammel sønn,
og om jeg var din far
og du var min datter,
hadde jeg sagt: "Vet du hva?
Jeg skal kjempe imot denne urettferdigheten
fordi jeg har to gutter, en datter og en kone.
Dette må bli tatt stilling til, jeg må kjempe imot det,
men jeg sender bort familien min."
Var det en mulighet?
Vi hadde ikke et hjem andre steder.
Vårt hjem var Swat-dalen.
Vi visste ikke hvor vi kunne dra.
Hva med pashtunernes gjestfrihet?
Vi var i Swat, og så ble vi flyktninger,
og det var da pashtunernes gjestfrihet kom frem,
for vi hadde ikke et hjem andre steder.
Vi hadde noen slektninger i Shangla, men vi kunne ikke drive med aktivisme der.
Vi dro til andre byer, og min fars venner tok oss imot,
men også andre... Mer enn to millioner mennesker
ble tvangsflyttet på grunn av det,
og de fleste av dem ble tatt imot av andre.
Er det noe galt med meg...?
Jeg er annerledes...
Vel...
Jeg tror vi vet hva svaret er.
Men er jeg for egoistisk?
Jeg tror...
Det jeg forstår om livet ditt,
om din hjemby,
og om skolen din og trusselen din, er at du må komme deg vekk.
Jeg hadde bare tenkt på å komme meg vekk.
Din far må være...
Jeg hadde hatt skyldfølelse om...
-Om du dro. -Ja.
Men det jeg mener, er at faren din er mer modig...
Han har mye mer overbevisning enn jeg har.
-Ja. -Han er modig.
Om han ikke sa noe, så hadde ikke jeg sagt noe.
For man trenger et forbilde.
Han var en jeg kunne se opp til, og jeg fulgte ham.
DAGENS VARMRETT FISH N' CHIPS
-Å, hallo. -Hallo.
-Spesielt for deg. -Nydelig.
-Tusen takk. -Takk.
Vi har ikke penger.
Vel...
-Jeg spanderer. -Takk skal du ha.
MALALAS FAR/LÆRER/AKTIVIST
Man kan lure på om vi får se en annen
kvinnelig statsminister i et muslimsk land,
og det er ikke til å unngå å tenke på datteren din.
For å være ærlig, så vil vi bare at Malala skal finnes i våre liv.
Vi overlater hennes drømmer til henne.
Som far, vil jeg støtte henne
om hun vil skape forandring.
Min kone og jeg blir redde,
fordi vi har vært gjennom mye vanskelig i livet.
Det viktigste er hennes sikkerhet.
Det er svært viktig.
Med hennes eksistens, så føler jeg
at hun gjør store endringer i verden.
Klandrer du deg selv?
Du hadde vel skyldfølelse.
Alle foreldre føler det.
"Har jeg satt mitt barn i fare med min adferd?"
Det er den verste frykten for foreldre.
Jeg har en sønn på 14,
og jeg tenker på det hele dagen lang.
-Er adferden min... -Ja, så klart.
...noe som setter min sønn i fare?
Så klart jeg tenker på
om jeg kunne eller burde stoppet henne.
Men jeg kunne ikke gjort det.
For jeg husker jeg sa flere ganger
at hun ikke burde nevne "Taliban",
ordet "Taliban"...
Hun adlød meg ikke.
Hun pleide å gå på scenen og si "Taliban".
Og hun sa en gang at alle er redde for dem.
Vi burde navngi dem.
Hun var ustoppelig.
Men jeg må si at jeg spurte kona mi, og hun sa:
"Vi burde klandre de slemme som gjorde det."
Du gjorde ingenting galt.
I slike omstendigheter, er det verste
å ikke si noe.
-Du har helt rett. -Ja.
Du kan ikke ha skyldfølelse
-for andres dårlige adferd. -Nettopp.
La oss smake på dette.
Fy flate, det er godt.
-Har du prøvd det? -Ja.
Dæven.
Fortell om reisene dine.
Har du vært i Syria?
Jeg dro til Jordan og Libanon for å treffe syriske flyktninger.
Hva kan gjøres der?
Beklageligvis har de fleste flyktninger vært der i fire-fem år,
og halvparten av barna
har ikke tilgang til kvalitetsutdanning.
Ofte er utdanningen av flyktninger ikke tatt på alvor
fordi folk tror at flyktninger er der i kort tid,
så hvorfor investere i utdanning?
Men utdanning er essensielt.
Om disse barna vil ha en fremtid,
om de skal bygge opp landet igjen,
så må de ha utdanning, spesielt kvinner,
for de skal bidra til økonomien.
Deres barn vil være friske
og deres familier vil være friske og vellykkede.
Investering i utdaning er så viktig.
Jeg tror det er den beste måten vi kan hjelpe dem på.
Og du dro til Afrika og bygde en skole?
Jeg var i Nigeria, og i Kenya,
og vi har gjort arbeid der.
Jeg bygde en skole i Libanon for syriske flyktninger.
Vi jobber også med en skole i Pakistan.
Men mitt hovedmål er faktisk å gi makt til lokale ledere.
Jeg tror på kampanjer,
og på det å heve stemmen,
som jeg og faren min gjorde.
Akkurat nå gjør vi det
i Asia, Afrika og Latin-Amerika.
Vi utvider innsatsen,
og vi ser allerede effektene.
Jeg tror også på å gi makt til unge, lokale jenter.
Gir man unge jenter makt, kan de bringe endring.
Jeg var en ung jente som hevet stemmen,
og jeg kunne endre verden.
Det er andre unge jenter der ute.
Om du gir dem støtte,
så kan de heve stemmen sin og endre verden.
Hva synes du om president Trump?
Jeg bor i Storbritannia, så hva synes du om ham?
Jeg...
Jeg har mye å si om temaet.
Du vil at jeg skal være oppriktig?
Jeg mener...
Kjære vene.
Personlig,
ikke politisk, men personlig
så føler jeg at han ikke er egnet til å representere meg.
Jeg tror ikke han er egnet til å representere noen her.
Jeg...
Når du hører ting der borte...
Musliminnreiseforbudet... Jeg er muslim.
Det virker som...
Har dere en and til president? Hva skjer?
Noe av det som har skuffet meg,
er seksuell trakassering, musliminnreiseforbudet og rasisme.
Man ser alle disse tingene, og man føler at USA,
som er kjent for menneskerettigheter og frihet,
er at land som burde være ledende
innen menneskerettigheter.
De har et sterkt demokrati.
Det er det vi feirer.
Jeg nevnte tidligere
at New York City er verdens beste by.
Er USA verdens beste land?
For å være verdens beste land,
må man være ledende på de områdene
som nå blir svertet.
Bilen står i revers om man gjør det.
Forresten, kjører du bil?
Jeg har tatt timer,
men jeg har ikke bestått. Jeg har ikke tatt førerprøven.
Hvem gir deg timer?
En kjørelærer.
Har du en kjørelærer?
Hva gjør dere? Hvor kjører dere?
Vi kjører rundt i gatene.
Dere kjører rundt i gatene.
Jeg har tatt 12 kjøretimer.
Jeg var så dårlig.
Tok du kjøretimer i England?
Ja, i England.
Glem alt du har lært.
De er sprø.
Hvorfor?
Man sitter på feil side av bilen.
Og man kjører...
Jeg skal gi dem det.
Jeg synes at en person burde kunne sitte
der de vil sitte i bilen.
Det er greit.
Men så kjører man på feil side av veien.
Jeg strever her.
Jeg tror dere kjører på feil side.
Det er det jeg sier. Men det er helt feil.
Og...
En dag ringer du meg, så får vi orden på det.
Vil du gjøre noe teit?
Hvor teit?
Jeg har en greie her.
Du må velge det ene eller det andre.
Har du gjort noe sånt før?
Dag eller natt?
Dag.
Hvorfor?
Dag er positivt, man får gjort mye.
Man ser folk, man ser venner,
man ser hvor vakker verden er.
Jeg foretrekker dag.
-Ja. -Jeg er motsatt.
-Hvorfor? -Jeg liker å sove.
Man kan sove på dagen også.
Om man sover på dagen, så er noe fryktelig galt.
Varmt eller kaldt?
Varmt.
Jeg bor i England, jeg hater kulde.
Det er kaldt og fuktig der.
-Ja. -Kulde i seg selv...
-Ja. -...er ikke så ille.
-Kaldt og fuktig... -Regn.
Hele tiden. Overskyet, regn.
Så varmt.
Pizza eller taco?
Jeg liker ikke slik mat.
-Ikke? -Ja.
Altså...
Taco kan jeg skjønne.
Men pizza... Har du smakt pizza?
Ja, noen ganger.
Jeg går ut med venner, så da har jeg ikke noe valg,
for de bestiller pizza.
De går på pizzarestaurant, så jeg har ikke noe valg.
Man må bestille pizza fordi man er på pizzarestaurant.
-Jeg forstår. -Ja.
Elv eller innsjø?
-Elv. -Jeg er enig.
-Ja. -Kom igjen.
Yankees eller Mets?
Hva er "Yankees"?
Lokale baseballag.
Jeg vet du liker cricket.
Cricket skal liksom være baseball.
Har Oxford et cricketlag?
-Ja. -Går du på cricketkamper?
Jeg er med i cricketklubben.
Er du med i cricketklubben?
Ja. Vi spilte cricket på taket, i gatene.
Ingen regler.
Vi bare skrek på hverandre og lagde nye regler.
Brødrene mine og jeg har spilt det hele livet.
Jay-Z eller Kanye?
Jeg hører ikke på dem.
Hva slags musikk liker du?
De siste låtene,
men jeg vet ikke hvem artisten er.
Men vi sier Jay-Z.
Det er alt jeg har.
Bra.
Er det noe annet du vil si?
Jeg vil bare takke deg for at jeg fikk komme og snakke,
og for at du ga meg muligheten til å belyse problemet med utdanning.
Alle gjør sitt beste for å gjøre verden bedre,
og en av de beste måtene å gjøre det på,
er å investere i utdanning for jenter.
Det hjelper jentene, men også hver og en av oss,
og det får økonomi til å vokse
og reduserer fattigdom,
bekjemper barneekteskap og...
Jeg vil at folk skal engasjere seg
og vise sin støtte til jenters utdanning
og gi makt til deres søstre i verden.
Jeg skal si noe nå,
og jeg håper at jeg kan formulere det riktig,
men jeg kjenner tre personer som deg.
Man skulle tro at jeg bare kjenner én person...
Din situasjon er unik,
men jeg kjenner to andre også.
Det er den samme dynamikken,
og det er den samme grunnen som gjør at jeg vet
at det som skjedde, hadde en mening.
En venn av meg...
For mange år siden, hun var nok på din alder,
fikk diagnosen plasmacellekreft.
Legen kom og sa:
"Den gode nyheten er at vi vet hva det er. Plasmacellekreft.
Den dårlige nyheten er at vi ikke kan gjøre noe med det."
Da sa hun: "Det kan ikke stemme."
Så prøvde de å finne en behandling.
Siden hun fikk diagnosen, har hun fått to sønner, som er voksne nå,
og hun hjelper folk rundt om i verden med samme diagnose,
som før var en dødsdom.
En annen venn av meg,
da han var litt eldre enn deg,
fikk Parkinsons sykdom,
og han gjorde ting på samme måte.
Han la all sin energi i å finne kurer og behandlinger
av Parkinsons sykdom.
Du hadde en traumatisk opplevelse
da du var et barn.
I alle tre tilfeller....
...så ble ondskapens frø sådd.
Og fra det blomstret det noe vakkert.
Det er fantastisk.
Jeg er ferdig med å prate.
Jeg kan stille deg noen spørsmål.
Skjegg eller uten skjegg?
-Malala, damer og herrer. -Tusen takk.
Går det bra?
-Ja. -Gikk det greit?
Takk. Tusen takk.
-Pass deg her. -Tusen takk.
Jeg vil finne noe til sønnen min.
Vil du faktisk kjøpe noe?
Ja. Han er glad i hettegensere.
Jeg kjøper denne til meg selv.
-Den beste. -Ja.
Vil du ha en sånn?
Det går bra.
Jeg vet det går bra. Det gjør det med alle.
-Jeg... -Ja da.
-To sånne. -Takk.
-Takk skal du ha. -Ja.
Vet du hva jeg vil ha?
Jeg vil ha en æresgrad.
Du kjenner vel noen som kan gi meg det.
Kanskje noe jeg kan feste her, der det står "Oxford".
De er fine.
Kjøp en med Lady Margaret Hall.
Jeg tar en med Lady Margaret Hall.
Vil du ha den på deg?
Fest den på meg.
Jeg erklærer deg for alumni å være.
-Takk. -Gratulerer.
-Takk. -Bare hyggelig.
-Her? -Hvor som helst.
Hjelpe meg!
-Jeg rørte ingenting. -Jeg vet.
Du kan gjøre det på dine venner.
Kjempemorsomt.
Tekst: Ekaterina Pliassova