UNIVERSITATEA OXFORD MAREA BRITANIE
‎Bună ziua!
Mă numesc Malala.
Sunt student-ambasador al colegiului Lady Margaret Hall.
Am pregătirea necesară, știu ce fac.
- Bună, sunt David! - Bună!
Sunt de la Ball State.
S-a înscris careva la Ball State?
V-ar interesa? Nu.
Acesta e primul colegiu pentru femei din Oxford.
Cea de acolo a fost prima clădire.
- În ce an și-a început activitatea? - În 1878.
1878?
Timp de 800 de ani, cred, după deschiderea colegiului
doar bărbații aveau dreptul la educație, nu și femeile.
Ați fost acceptate la Oxford?
Nu, suntem în clasa a 12-a.
- Ne înscriem anul viitor. - Anul viitor.
Aceasta e cea mai importantă etapă în a fi acceptate la Oxford.
Voi face tot ce pot.
Să-mi spuneți când vă enervez.
Am făcut-o deja?
- Nu. - Ce bine!
UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
Slavă Domnului, am ajuns!
Mulțumesc mult.
Ajunge, gata!
Mulțumesc.
Vă mulțumesc.
Bun venit la emisiune. Mulțumesc că ați venit.
Îmi cer scuze pentru întârziere.
S-a săturat cineva să aștepte?
Dumneavoastră?
Cum m-aș putea revanșa, doamnă?
Cum vă cheamă?
Princess.
Chiar sunteți prințesă?
De unde sunteți?
M-am născut în Michigan.
Sigur! Regatul Michigan.
Vă mulțumesc tuturor că ați venit, doamnelor și domnilor.
Înseamnă mult pentru mine.
Mă cheamă Dave Letterman. Bun venit! Mulțumesc.
Sper să iasă bine.
Cred că e ceva important.
Pe măsură ce îmbătrânesc…
Iar eu am îmbătrânit deja de tot.
Cred că va fi o seară de neuitat. Doamnelor și domnilor,
următorul meu invitat e Malala Yousafzai.
Ce mai faci?
Încântat să te cunosc!
Ai grijă la treaptă.
Mulțumesc mult.
Mulțumesc foarte mult.
Mulțumesc tuturor.
De când ești în New York?
De vreo două zile.
Îți place?
Ai mai fost aici. Îți place?
Am fost aici de multe ori. Am văzut Regele Leu de curând.
- M-a dat pe spate. - Ți-a plăcut Regele Leu.
Locuitorii din New York…
ca mine…
noi considerăm că e cel mai tare oraș din lume.
Ai și tu impresia asta?
Cum adică cel mai tare?
N-o spun sub jurământ,
dar aici se întâmplă totul.
Se mai întâmplă câte ceva
și în alte locuri.
New York mi se pare un oraș aglomerat și energic.
- Așa e. - Dar n-aș locui aici niciodată.
Eu vreau să locuiesc într-un loc calm și liniștit.
Unde să mă relaxez.
Mă bucur că ai venit!
Te-am văzut în multe locuri și am citit multe despre tine.
Am senzația că știu multe despre tine.
Dar nu cred că te cunosc cu adevărat.
Sper ca în seara asta să ne cunoaștem reciproc.
Pentru că tu ești…
Ești ceva unic în lumea civilizată.
Ai o poveste și o misiune.
Vreau să…
Chiar de voi minți,
vreau să pot spune că suntem prieteni.
- Suntem. - Așa e, nu?
Da.
Locuiești în Birmingham și studiezi la Oxford?
Da. Am fost admisă de curând. Studiez filozofie, politică și economie.
Am terminat primul trimestru. Mi-a plăcut mult.
Ți-am urmărit discursul de acceptare a Premiului Nobel.
Atunci aveai 17 ani.
Da.
- Șaptesprezece ani? - Da.
Am aflat că sunt descrisă în multe feluri.
CEREMONIE DE ACORDARE A PREMIULUI NOBEL 2014
Unii îmi spun „fata împușcată de talibani”.
Alții, „fata care s-a luptat pentru drepturile ei”.
Unii îmi spun acum „laureată Nobel”.
Dar frații mei continuă să-mi spună „sora enervantă care face pe șefa”.
Sunt doar o persoană hotărâtă, ba chiar încăpățânată,
care vrea ca fiecare copil să primească o educație de calitate,
care vrea ca femeile să aibă drepturi egale
și care vrea pace în toate colțurile lumii.
A fost un discurs frumos
și bine susținut, iar tu ai avut o ținută excelentă.
De unde vin astea? Ai vorbit de multe ori oamenilor.
Presupun că ai învățat engleza de la tatăl tău. Așa e?
‎Bunicul a fost profesor.
‎Unchiul meu a fost profesor. ‎La fel și tata.
‎Avem mulți profesori în familie.
Am învățat multe despre transmiterea unui mesaj în public
de la bunicul și de la tata.
‎Prin discursul meu, am vrut să spun
că accept premiul nu doar pentru mine, ci pentru toate fetele din lume.
Pentru cele 130 de milioane de fete neșcolarizate.
Am vrut să vorbesc în numele lor.
- 130 de milioane? - Da.
Atâtea femei sunt în lume care nu beneficiază de educație.
Misiunea ta e să tragi acest semnal de alarmă.
- Da. - Care e soluția?
Am început să iau poziție când mi s-a interzis mie acest drept.
Eram în Swat Valley, un loc frumos,
și extremiștii talibani ne-au închis școlile.
Se spunea mereu
că talibanii nu vor acționa împotriva unei școlărițe, a unei copile.
Dar asta au făcut, te-au luat în vizor.
Ai primit amenințări?
Știu că vorbiseși liber în Pakistan.
Ai simțit o amenințare iminentă?
A fost din cauza vizibilității sporite?
Ce a declanșat acțiunea?
Am fost nominalizată la Premiul Internațional pentru Pace.
Anunțul a stârnit interesul multor oameni din Pakistan.
Eram deja cunoscută în presă datorită mesajelor mele.
Scriam un blog, făceam documentare
și apăream la posturile TV locale.
Eram cunoscută în presă.
Când s-a aflat de premiu, a fost bucurie mare.
I-am cunoscut pe primul ministru și pe guvernatorul regional.
Am discutat despre investițiile în educația fetelor,
despre combaterea căsătoriei între minori și a sărăciei
și despre școlarizarea fetelor.
În felul acesta,
devii un fel de erou al țării tale.
În acel moment am fost luată în vizor.
Te supără să vorbești despre atacul propriu-zis?
Știu că ai vorbit de nenumărate ori.
Eu știu despre atac
că a avut loc când veneai cu autobuzul de la școală.
Aveam 15 ani când s-a întâmplat.
Tata era mereu îngrijorat pentru mine.
La fel și mama.
Îmi spunea întruna să nu-i vorbesc de rău pe talibani.
Să mă rezum la a vorbi despre educație.
‎El vorbea foarte deschis.
‎Lua poziție împotriva extremiștilor ‎și a talibanilor.
Nu se temea.
Se vorbise despre el la postul local în legătură cu talibanii,
iar ei voiau să-l reducă la tăcere.
Sunt foarte recunoscătoare că acum e în siguranță.
Nu ne așteptam să încerce să ucidă un copil.
Dar asta au făcut și a fost…
Asta e viața…
Acum trăiesc și sunt aici.
La ce te referi când spui „asta e viața”?
La faptul că te-au împușcat în față de aproape?
Viața nu e așa.
Autobuzul te aducea de la școală.
Ai văzut indivizi apropiindu-se de autobuz. Doi?
Doi bărbați?
- Nu-mi amintesc momentul. - Nu…
Nu mi-l aduc aminte.
Asta e bine, într-un fel.
Nu trebuie să-mi amintesc mereu ce s-a întâmplat.
Pentru mine, totul e ca o poveste, ca o fabulă.
Nu mă gândesc că mi s-a întâmplat mie.
Într-adevăr, mi s-a părut ciudat că m-am trezit în altă țară.
Oamenii vorbeau engleza.
Eram la un spital, înconjurată de doctori și infirmiere.
Nu știam ce se întâmplă.
Eram în stare de șoc. Nu îmi aminteam
decât că eram cu prietenii în autobuz
și vorbeam despre examene, zâmbeam și râdeam,
după care m-am trezit brusc într-un alt loc.
Nu știam nimic de părinți, de tata. Am crezut că și el fusese atacat.
Glonțul m-a nimerit aici, în tâmpla stângă,
și a coborât prin gât până la umăr.
A fost un singur glonț,
dar a atins timpanul și nervul facial.
S-a produs și inflamarea creierului și, pentru a crea spațiu,
mi s-a îndepărtat o parte de craniu.
Am rămas fără partea osoasă.
Mi-au implantat fragmentul în abdomen.
Simțeam ceva tare acolo.
A rămas în abdomen trei luni.
Au mai fost câteva intervenții
pentru refacerea nervului facial
și implantul cohlear, care e o proteză auditivă,
plus alte câteva.
- Remarcabil. - Da.
Eram într-o altă lume.
Lumea nu mă întreabă cum mă simțeam acolo.
Nu știam că sute și mii de oameni luau poziție
în Pakistan și în restul lumii.
CAUZA FETEI ÎMPUȘCATE
Nu știam că era recunoscută acum importanța educației pentru fete.
Eu mă gândeam doar să revin în Pakistan.
Părinții mei urmau să vină la mine.
L-am sunat pe tata cu o zi înainte
și l-am rugat să-mi aducă manualul de fizică.
I-am spus că am examen în martie și că trebuie să învăț problemele.
Mi-a spus că e la Islamabad și că nu are manuale.
I-am zis că le găsește peste tot, să le aducă.
Apoi au venit și mi-am dat seama curând
că totul era altfel decât înainte.
De ce a fost ales Birmingham ca destinație?
De ce te-au dus acolo?
Timpul ne presa.
Eram într-o stare critică, nu rezistam la un drum lung.
De exemplu, SUA era prea departe.
N-aș fi supraviețuit.
Acest spital din Marea Britanie e renumit, spitalul Regina Elisabeta din Birmingham.
Aici sunt tratate persoanele rănite în conflicte armate,
în Irak și Afghanistan.
E cel mai bun spital pentru…
Pentru astfel de răni.
Și…
Dacă, Doamne ferește, nu supraviețuiai atacului,
cine ar fi preluat cauza ta?
Când am fost atacată, mulți au luat poziție
și cred că mulți s-ar fi împotrivit și ar fi denunțat extremismul...
Nu doar a extremiștilor, a persoanelor în sine,
ci a întregii lor ideologii.
Cu asta trebuie să luptăm.
Cu ideologia existentă acolo, care nu acceptă
egalitatea în drepturi a femeilor, dreptul lor la educație,
dreptul femeilor de a avea un loc de muncă,
și de a-și decide singure soarta.
Asta e ideologia pe care trebuie să o combatem,
indiferent că vorbim de munții Pakistanului,
de marile orașe precum New York, sau Washington sau de orice alt loc.
Trebuie să ne împotrivim.
Să combatem ideologiile astea.
Cum rezolvăm problema?
Cred că răspunsul e simplu.
Guvernele trebuie să investească mai mult în educație.
Oamenii de afaceri și toți cetățenii trebuie să se gândească
să investească în educația fetelor.
E nevoie de ambiție și de intenție.
Apoi totul e ușor.
Ușor... În multe locuri, ca și în țara noastră,
bugetele pentru educație sunt reduse.
E tragic că se întâmplă asta.
Mă îngrijorează că liderii vorbesc
despre eradicarea extremismului, a sărăciei, dar uită complet de educație.
Asta e prioritatea.
Generația viitoare trebuie educată
ca să își poată realiza visurile și să contribuie la prosperitatea țării.
Nu știu de ce lumea nu pricepe asta.
Ai mai fost aici?
BUTIC UNIVERSITAR
Nu am mai fost.
De ce ai vrut să fii ghid?
Îmi place.
Mă mândresc cu colegiul meu și vreau să îl prezint elevilor
și să-i conving să se înscrie.
Dar ei sigur îți cunosc povestea.
Dacă aș fi în locul lor,
tu și povestea ta m-ați impresiona foarte tare
și nu m-aș putea concentra.
Nu-mi doresc să mi se pună întrebări personale.
Una sau două, poate.
Dar nu eu sunt centrul atenției.
Nu vrei să iei fața colegiului.
- Dacă se poate… - Da.
Ce înseamnă acronimul?
- LMH sau PPE? - Al doilea.
Filosofie, politică și economie.
Îți dorești o poziție politică?
- Nu. - Înțeleg…
În general, oamenii presupun
că, dacă studiezi PPE la Oxford, automat vei intra în politică,
dar se înșeală.
Există politicieni care s-au pregătit la această specializare,
inclusiv David Cameron și Benazir Bhutto.
ABSOLVENTĂ 1977
Ce simți când o vezi pe Benazir Bhutto…
PRIM-MINISTRU AL PAKISTANULUI
‎…o doamnă prim-ministru?
‎În primul rând,
ne gândim că am pierdut un lider.
A fost o femeie lider.
E o sursă de inspirație.
ASASINATĂ ÎN 2007
Le-a arătat tuturor femeilor, nu doar celor din Pakistan,
că pot fi lideri și că pot ajunge în funcții înalte.
Va mai exista un alt lider femeie într-o țară musulmană?
Fără îndoială.
Curând?
- Așa sper. - Da.
Și nu doar în țările musulmane. În orice țară.
Nici chiar în SUA nu avem încă o femeie președinte.
Am remarcat asta cu toții.
Nu știu nimic despre talibani.
Eram…
Într-o vreme, primeam mesaje de la ei.
- Acum s-au mai potolit. - Înțeleg.
Ce anume, în esența… teologiei lor,
îi face să se împotrivească accesului femeilor la educație?
De unde vine asta?
Ce îi mână în luptă?
Când au venit în Swat Valley, talibanii au interzis educarea fetelor.
Au interzis femeilor să iasă din casă.
Pe ce bază?
Au spus:
„Nu vrem femei la școală, să nu le vedem la piață.”
Cred că sursa este teama.
De ce le e frică?
Se folosesc de Islam pentru asta. Spun că acesta e mesajul lui Dumnezeu.
Greșesc fundamental.
E o interpretare eronată.
Da, dar uneori îi suspectez de mai multă istețime
față de alți lideri ai lumii,
pentru că ei știau că educația le dă putere femeilor.
Au recunoscut asta.
Știau că, dacă o femeie este educată,
când intră la școală va deveni independentă,
va lua singură decizii,
va avea un statut propriu, va avea serviciu,
va ieși din casă și va avea o identitate personală.
Nu voiau asta, fiindcă știau că…
Ei nu pot accepta ideea că femeile le sunt egale.
E un concept foarte deranjant.
Asta e misoginie.
Bărbații sunt superiori, femeile nu au inteligență,
au mintea mai slabă, sunt inferioare,
nu pot lua decizii ca bărbații.
E vechiul complex de superioritate al misoginilor.
Apoi se găsesc scuze.
Se invocă tradiția, religia…
Se caută argumente.
Suntem în 2018.
Dacă noi…
Ideea asta e profund anacronică.
Ce s-ar fi întâmplat dacă nu erai împușcată?
Tot în Mingora te-ai afla?
Așa cum făceam și înainte de atac, aș fi susținut cauza educației fetelor,
aș fi luptat pentru educația mea
și mi-aș fi trăit viața acolo.
Swat Valley mă fascinează.
Are un nume neobișnuit.
Am văzut poze de acolo.
Sunt munți și râuri, pare un loc frumos.
- De fapt, așa și e. - E cel mai frumos loc.
E Raiul pe Pământ.
Am trăit acolo atâția ani, dar am înțeles asta
doar după ce am venit în Anglia pentru tratament.
Am privit de la geam
și m-am întrebat unde sunt munții și râul.
Atunci am început să înțeleg că este într-adevăr un loc splendid.
Frumusețea nu e doar a locului, ci și a oamenilor.
Sunt ospitalieri, iubitori, generoși.
Nu te poți întoarce acolo, nu?
Nu acum.
Te vei putea întoarce vreodată?
Din păcate,
nu m-am mai întors de la atac încoace
și mi-a fost foarte greu din cauza asta.
Am încercat să merg, dar nu am găsit momentul potrivit.
Încă încerc să găsesc momentul potrivit.
Am parte de multă susținere în țara mea.
Oamenii afișează bannere cu numele meu.
Există dorința unei schimbări.
Oamenii vor să se schimbe ceva în țara lor.
Am deja activități acolo,
dar vreau să pun și piciorul acolo.
Să fiu la fața locului.
Acesta e sentimentul de apartenență.
Paștuni reprezintă un grup etnic
care, din câte știu, a existat și înainte de Islam.
- Așa este? - Absolut.
Unii spun că există de 6.000 de ani.
- Șase mii de ani! - Da.
Majoritatea celor de etnie paștuni trăiesc în vestul Pakistanului,
alții, în Afghanistan.
Noi vorbim limba paștu.
Spune ceva.
- Aici? - Da.
Formula de salut sună așa…
Dar asta?
„Dave, pari mai tânăr în persoană.”
„Ești foarte tânăr.”
Fii binecuvântată! Mulțumesc.
M-am documentat despre paștuni
și am aflat principiile
pe care le respectă această cultură.
Unul e ospitalitatea.
- Categoric. - Explică-ne.
Dacă vine în vizită la tine o rudă sau un prieten…
Dacă te afli zona locuită de paștuni,
nu trebuie să-ți anunți vizita.
Bați direct la ușa omului.
Dacă ușa e deschisă, nici nu mai bați. Intri direct.
Asta ține de tradiție.
În cursul zilei, nu ne prea închidem ușile.
Sunt mereu deschise.
Intri pur și simplu și ești primit cu ceai și mâncare.
Nici nu ești întrebat dacă vrei un ceai.
- Ce jignitor! - Automat.
Ar fi un gest jignitor.
Alt principiu este oferirea de adăpost.
E diferit de ospitalitate?
Ospitalitatea se manifestă când cineva vine la cină.
Adăpostul e un loc să stau…
- …până la Paștile Cailor. - Categoric.
E atunci când primești vizita unor rude
care vor să stea o zi, o săptămână sau o lună.
Pot să stea. Sunt parte din familie, sunt prieteni și nu-i refuzi.
Nu poți spune cuiva…
că trebuie să pleci de acasă…
Nu-i poți pofti să plece.
Pot să stea cât vor.
Tu, ca gazdă, ești împăcat cu asta?
Trebuie să te împaci.
Teoretic…
Și crede-mă că nu se va întâmpla asta.
Bine.
Să zicem că eu, soția și fiul meu venim la ușa ta.
Oricând.
- Putem să stăm cât vrem? - Da.
Da.
Și nu le-ai spune prietenilor tăi:
„Doamne, Lettermanii ăștia! Nu se mai dau duși.”
Nu ar fi așa?
Asta-i altă poveste.
Ție nu ți-am spune asta.
- Tu ai fi fericit. - Aș fi fericit.
E remarcabil.
Celălalt principiu este impulsul puternic
de a îndrepta o faptă greșită prin răzbunare.
- Am înțeles bine? - E corect.
Se întâmplă omoruri din onoare.
Dacă un frate vede că sora lui are o relație cu cineva,
o ucide în numele onoarei.
Dar ne opunem acestui lucru și oamenii încep să renunțe la asta.
Acum spunem că răzbunarea cea mai bună e iertarea.
Oamenii chiar se schimbă.
Eu sunt paștuni și am decis să-i iert pe cei care m-au atacat.
Așa mă răzbun cel mai bine.
Cel care m-a atacat a fost un băiețel.
Avea vârsta mea.
El credea că face un lucru bun,
că atacă un om rău
și că își face doar datoria.
Cred că oamenii trebuie ajutați.
Sunt oameni ca noi.
Eu cred că lucrurile astea nu se petrec din întâmplare.
Există un scop.
Crezi și tu asta?
Pentru că nu orice altă persoană
care e împușcată în față
ajunge să stea la taclale cu un moș la televizor.
Trebuie să existe o anumită semnificație,
o forță superioară care acționează.
Cred că e posibil să fie așa, dar, chiar dacă n-ar fi,
noi înșine putem lua o decizie.
Când mi-am revenit
și mi-am dat seama că am supraviețuit unui atac atât de violent
și că am văzut moartea în față,
am înțeles că viața are un sens.
Am decis să-mi dedic viața promovării accesului fetelor la educație
și să vorbesc în numele lor.
că acesta va fi scopul meu în viață.
Oricum murim la un moment dat.
De ce să nu facem un bine străduindu-ne să ne ajutăm semenii?
Revenim la experiența de la Oxford.
Ieși în oraș?
Cum te distrezi acolo?
La Oxford ai mult de citit
și multe proiecte de făcut.
Nu trebuie să uiți de asta, orice ai face, orice ai de gând să faci.
Există discuții libere, seminarii,
conferințe, ceaiuri,
există o mare comunitate pakistaneză,
una islamică, alta hindusă…
Se întâmplă multe. Mie îmi place.
Sunt ocupată în fiecare zi făcând ceva alături de prieteni.
În ziua dinaintea unui termen
îmi amintesc că am un proiect și mă stresez,
fiindcă m-am ocupat cu altele toată săptămâna
și încerc să fac proiectul pentru a-l preda.
Așadar, îți mulțumesc din suflet că ești aici, cu mine,
când probabil ai prefera să studiezi.
E o onoare să fiu aici.
- Sunteți gata? - Da.
Până la urmă cred că o să mă îndrăgiți. Nu?
Da.
Acum mergem la bibliotecă.
Mergem la bibliotecă.
Ce frumos e!
Bun venit la Biblioteca LMH!
Mă roade o curiozitate.
Aveți seria Harry Potter?
Nu știu dacă avem cărțile cu Harry Potter.
Mă urăsc.
Mergem la sala de mese.
Aici e sala de mese LMH.
Se servește mâncare toată săptămâna.
Da.
Mâncăm acum?
Dacă vrei…
Ați fost la KFC?
Da.
Bună mâncarea de acolo, nu? O să vă omoare.
Mă duc la bucătărie. Vin imediat.
Luați-o înainte. Eu arunc o privire în bucătărie.
Scuze. Sanepidul!
Sanepidul!
Bună!
Fac inspecția.
Au clătite.
Ați văzut ce potol este?
Cred că Dave vrea să mănânce ceva.
Bună dimineața!
Ce mai faceți?
Ați văzut The Crown?
- Mă tem că nu. - Da.
Bob.
Îmi place aici fiindcă e liniște
și nu vin mulți turiști.
Ea a luat Premiu Nobel pentru Pace.
Eu am două Premii Emmy.
Mă simt intimidat intrând aici.
Îți place până acum?
Mă impresionează clădirile și împrejurimile.
- Tipii ăia ce fac? - Nu știu.
Voi nu locuiți aici, nu?
Nu în grădina asta.
Dar în coșmelia asta ar fi foarte comod.
E dormitorul meu.
- De când sunteți la Oxford? - De aproape trei ani.
Și după aia ce faci?
Sper să mă angajeze cineva.
Ce ai vrea să lucrezi?
Mă tentează jurnalismul.
Jurnalismul… Acum e momentul, prietene.
Acum e momentul.
- Spor mai departe! - Mulțumim.
Banca asta e aici din 1953.
A luat foc ceva acolo, Malala.
Într-adevăr.
Să anunțăm pe cineva?
- Nu e nevoie. Cred… - Bine.
Ia te uită!
E voie să hrănim rațele?
Da, pot fi hrănite și mâncate.
Mi-e milă de ele.
E palpitant.
CENTRU STUDENȚESC
Asta e casa studenților.
Aici e sala celor din ultimul an.
- Nu știu dacă îl putem folosi. - O să ne jucăm.
Știți să jucați fussball?
- Da. - Să începem.
Sunteți gata?
Jucăm pe 100 de lire.
Fără răsuciri!
Nu mă pricep deloc.
- N-o lăsa! - Un gol.
Ce ai? Nu ai văzut-o?
Frumoasă scoatere.
- A fost o coincidență. - Frumos.
- Nu! - Haide.
Da!
- Felicitări! - Mulțumesc.
- Ai mei sunt. - Mi-a plăcut.
Ce te vezi făcând după Oxford?
Vreau să termin cursurile.
Apoi îmi voi continua activitatea în sprijinul educației pentru fete.
Acestui scop mi-am dedicat viața.
Vreau ca tot mai multe fete să aibă parte de o educație bună,
să dețină puterea
și să ajungă liderii de azi și de mâine.
Ce face tatăl tău?
Foarte bine. E aici, cu mine.
E minunat.
Tatăl tău, așa cum l-am văzut în diferite situații din viața ta,
părea un om foarte optimist,
energic și fericit.
I-am făcut o descriere corectă?
E foarte adevărat. Era optimist
chiar și în cele mai grele zile din viața noastră în Swat Valley,
când domnea teroarea.
Și-a păstrat optimismul. Așa e și acum.
E un visător.
Vrea ca totul să fie mai bine și luptă constant pentru asta.
Sunt mândră de el.
Cum probabil știi din carte,
el s-a opus
oricărei discriminări a femeilor la care a asistat vreodată.
Încă de la început, când vărul lui a adus arborele nostru genealogic
care conținea doar nume de bărbați, fără a fi pomenită vreo femeie.
Atunci, tata a scris numele meu.
Primul nume de fată din arborele genealogic.
Deci se împotrivea stereotipurilor existente,
luând poziție activ.
Asta îmi place la tata, că nu rămâne pasiv.
Îmi tot scapă un lucru,
deși te-am urmărit și am aflat multe despre tine.
Am un fiu de 14 ani
și, dacă aș fi tatăl tău,
iar tu ai fi fiica mea,
mi-aș spune: „Știi ceva?
Am să mă opun acestei nedreptăți,
pentru că am doi băieți, o fiică și soție.
Lucrurile trebuie lămurite, mă voi opune,
dar îmi trimit familia departe.”
A fost vreodată luată în discuție varianta asta?
Nu aveam altă casă.
Casa noastră era Swat Valley.
Nu știam unde altundeva să mergem.
Cum rămâne cu ospitalitatea paștuni?
Atunci când…
La un moment dat a trebuit să fugim din Swat.
Atunci am apelat la ospitalitatea paștuni.
Nu aveam o casă în altă parte.
Aveam rude în satul nostru, Shangla, dar acolo nu puteam continua activismul.
Așa că am mers în alte orașe. Ne-au găzduit prietenii tatei.
Cred că peste două milioane de oameni au plecat în aceeași perioadă cu noi
și majoritatea au fost primiți de alții.
Am eu o problemă?
Există mai multe…
Bine!
Cred că știm toți răspunsul.
Sunt prea egoist?
M-aș aștepta…
Din ce am înțeles despre viața ta, despre orașul tău natal,
despre școala ta și starea de amenințare…
Pleacă!
Eu doar la asta m-aș gândi. Să plec.
Probabil că tatăl tău…
M-aș simți vinovată.
M-aș simți vinovată dacă aș…
- Dacă ai pleca. - Da.
Vreau să spun că tatăl tău e mai curajos,
are mai multă putere de convingere decât mine.
- Da. - E curajos.
Dacă nu lua poziție, n-o făceam nici eu.
Ai nevoie de un model.
Pe el l-am putut admira și i-am urmat exemplul.
MENIUL ZILEI PEȘTE CU CARTOFI PRĂJIȚI
Bună!
- Special pentru voi. - Frumos! Mulțumesc mult.
Nu avem bani.
Păi…
- E din partea mea. - Mulțumesc.
TATĂL LUI MALALA
Lumea se întreabă dacă va mai exista
un prim-ministru femeie într-o țară musulmană.
Toți se gândesc la fiica ta.
Sincer să fiu, noi vrem doar ca Malala să fie alături de noi.
Visurile îi aparțin ei.
Ca tată, o voi sprijini
dacă vrea să aducă schimbarea în orice fel.
Suntem speriați amândoi, eu și soția mea,
pentru că am trecut printr acea situație foarte dificilă.
Pe primul loc este siguranța ei.
Asta e foarte importantă.
Prin simplul fapt că e în viață, simt acum
că aduce o mare schimbare în lume.
Te-ai învinovățit?
Nu puteai să nu te simți vinovat.
Orice părinte s-ar întreba
dacă și-a pus copilul în pericol prin acțiunile sale.
E cea mai mare temere a unui părinte.
Am un fiu de 14 ani și mă macină asta în fiecare clipă.
- Comportamentul meu… - Desigur.
…periclitează binele fiului meu?
Sigur că m-am gândit dacă nu trebuia să o opresc.
Sincer să fiu, n-aș fi putut.
Mi-amintesc că, în multe situații,
îi ziceam să nu spună „taliban”,
cuvântul „taliban”…
și nu m-a ascultat.
Urca pe scenă și spunea „taliban”.
Mi-a spus odată că toți se tem de ei.
Că ar trebui să le spunem pe nume.
Era de neoprit.
Mi-am întrebat soția și ea a spus:
„Vinovați sunt oamenii răi.”
- Exact. - Așa e.
Tu n-ai greșit cu nimic.
În astfel de situații, cel mai rău e
să nu spui nimic.
- Ai mare dreptate. - Da.
Nu te poți simți vinovat
pentru comportamentul reprobabil al altora.
Să gustăm.
Frățioare, ce bun e!
- Ai gustat asta? - Da.
Măiculiță!
Spune-mi pe unde ai călătorit.
- Ai fost în Siria? - Da.
M-am întâlnit cu refugiați sirieni în Iordan și în Liban.
Te-ai întâlnit cu ei.
- Ce se poate face acolo? - Din păcate…
cei mai mulți refugiați sunt acolo de aproape cinci ani.
Mai mult de jumătate dintre copii nu beneficiază de educație de calitate.
Deseori, educarea refugiaților nu e luată în serios.
Se consideră că nu vor sta acolo mult și nu se investește în educația lor.
Dar educația e o necesitate.
Dacă vrem un viitor pentru copii,
dacă vrem să-și reclădească țara, trebuie educați.
Mai ales femeile trebuie educate.
Ele vor contribui la economia țării.
Vor avea copii mai sănătoși.
Familiile vor vor fi mai sănătoase și prospere.
Investiția în educație e de căpătâi.
Așa îi putem ajuta cel mai bine.
Ai fost în Africa să clădești o școală?
Am fost în Nigeria, dar și în Kenya.
Am activat acolo.
Școala a fost construită în Liban, pentru refugiații sirieni.
Muncim la o școală și în Pakistan.
‎Dar țelul meu e să dau forță ‎liderilor locali.
Cred în puterea unei campanii, a discursului fără opreliști,
adică ceea ce facem eu și tata.
Acum facem asta în Asia, în Africa, în America Latină.
Ne extindem activitatea
și deja se vede efectul.
Cred, de asemenea, în promovarea fetelor tinere.
Dacă le încurajezi, ele pot aduce schimbarea.
Am fost și eu tânără, am vorbit liber
și am putut schimba lumea.
Cred că există și alte fete
care, cu puțină susținere, pot vorbi liber și pot schimba lumea.
Ce crezi despre președintele Trump?
Eu trăiesc în Marea Britanie. Ce crezi tu despre el?
Eu…
Am multe de spus pe subiectul ăsta.
Și vrei să fiu sincer, nu?
Da.
Cred…
Măiculiță!
Ca persoană,
nu din punct de vedere politic, ci ca persoană,
cred că nu e potrivit să mă reprezinte.
Cred că nu e potrivit să reprezinte pe nimeni de aici.
Eu…
Când aflați lucruri de aici…
Știu. Interdicții pentru musulmanii ca mine.
Ce înseamnă asta?
„Ați pus președinte un rățoi? Se se întâmplă acolo?”
Unele lucruri m-au dezamăgit tare.
Hărțuire sexuală, interdicții impuse musulmanilor, rasism…
Vezi toate astea și te gândești
că America, un bastion al drepturilor omului,
o țară a liberei inițiative și a libertății,
ar trebui să fie un exemplu pentru toate celelalte țări.
Are o democrație solidă.
Asta ne dorim noi.
Întrebam mai devreme
dacă New York e cel mai tare oraș din lume.
Sunt SUA cea mai tare țară din lume?
Pentru a fi asta,
trebuie să fii lider în toate domeniile
care acum sunt pângărite.
Dacă faci asta, mergi cu spatele.
Apropo, conduci?
Am mers la curs, dar n-am absolvit, n-am dat examenul.
Cine îți ține cursul?
Instructorul.
Ai instructor?
Și ce faceți, unde mergeți?
Ne plimbăm pe drumuri.
Da.
Vă plimbați pe drumuri.
Am făcut vreo 12 lecții.
Nu m-am descurcat deloc.
- Faci cursul în Anglia? - În Anglia, da.
Să uiți tot ce înveți acum.
Cei de acolo sunt dereglați.
De ce?
Stai în mașină unde nu trebuie.
Nu.
Și conduci…
Bine, las de la mine.
Cred că omul trebuie să poată sta unde vrea într-o mașină.
Cu asta n-am nimic.
Dar mai și conduc pe cealaltă parte a drumului.
Mie îmi e greu aici.
Mi se pare că voi mergeți invers.
Asta spun și eu. Dar e complet greșit.
Și…
Într-o zi mă vei suna și vom rezolva problema.
Vrei să facem o prostie?
Cât de mare?
Am aici ceva.
Bine.
Alegi una din două.
Bine.
Ai mai făcut asta?
Nu.
Zi sau noapte?
Zi.
De ce?
Ziua e pozitivă, atunci ești activ.
Te vezi cu oamenii, cu prietenii, vezi frumusețea lumii.
Prefer ziua.
Eu aș alege invers.
- De ce? - Îmi place să dorm.
Poți să dormi și ziua.
Nu.
Dacă dormi ziua, ai o mare problemă.
Cald sau rece?
Cald.
Stau în Anglia, deci urăsc frigul.
E frig și umed acolo, asta e problema.
Frigul în sine nu-i așa rău.
Frigul și umezeala…
- Da, ploaia. - Întruna. Nori, ploaie.
Deci cald.
Pizza sau taco?
Nu mă dau în vânt după mâncarea asta.
- Serios? - Da.
Păi…
Înțeleg de ce n-ai alege taco.
Dar pizza… Ai mâncat pizza?
De câteva ori.
Când ies cu prietenii, nu am de ales,
toți comandă pizza.
Ei merg la pizzerie, deci nu ai de ales.
Trebuie să ceri pizza, fiind într-o pizzerie.
- Am înțeles. - Da.
Râuri sau lacuri?
- Râuri. - De acord.
- Da. - Bate pumnul.
Yankees sau Mets?
Ce înseamnă Yankees?
Sunt echipe de baseball locale.
Știu că îți place cricketul.
Baseballul e un fel de cricket, dar jucat corect.
Bine.
La Oxford există echipă de cricket?
- Da. - Și mergi la meciuri?
Sunt membră a clubului de cricket.
Ești membră!
Da. Acasă, jucam pe acoperiș, pe stradă…
Fără reguli.
Strigam unii la alții, făceam reguli noi.
Eu și frații mei jucăm de când ne știm.
Jay-Z sau Kayne?
Am spus Jay-Z sau Kanye.
Nu le ascult muzica.
Ce muzică îți place?
Orice piesă recentă, dar nu sunt atentă la cine cântă.
Totuși l-aș alege pe Jay-Z.
E bine.
Asta a fost tot.
Ce bine!
Vrei tu să spui ceva?
Vreau să îți mulțumesc că m-ai invitat aici,
unde am putut să le vorbesc oamenilor
și am avut ocazia să subliniez importanța educației.
Ne străduim cu toții să facem o lume mai bună
și unul dintre cele mai bune moduri e să investim în educația fetelor.
Fetele vor primi un ajutor, dar și noi ceilalți vom fi câștigați.
Economia va crește mai repede, vom reduce gradul de sărăcie,
vom elimina căsătoriile între minori…
Vreau ca oamenii să se implice în asta
și să-și arate susținerea pentru educarea fetelor
și să încurajeze fetele de pretutindeni.
Acum voi spune ceva și sper să o pot spune bine.
Știu trei oameni ca tine.
S-ar presupune că știu doar unul.
Povestea ta e unică.
Dar mai știu două persoane.
Aveți aceeași dinamică,
și, din aceleași motive, sunt convins
că lucrurile nu sunt întâmplătoare.
O prietenă de-ale mele,
cu mulți ani în urmă, când avea probabil vârsta ta,
a fost diagnosticată cu mielom multiplu.
Doctorul i-a spus:
„Vestea bună e că știm ce ai. Suferi de mielom multiplu.
Vestea rea e că nu există tratament.”
Ea și sora ei au spus atunci: „Nu e corect.”
Și au căutat un tratament.
Acum are doi fii adulți
și ajută oamenii din lumea întreagă care au acest diagnostic,
care echivala cu moartea.
Alt prieten de-al meu,
pe când era ceva mai mare ca tine,
a fost diagnosticat cu Parkinson.
A procedat și el la fel,
folosindu-și toată energia pentru a găsi tratamente
care să aibă efect în cazul bolii lui.
Tu ai suferit o traumă îngrozitoare
când nu erai decât o copilă.
În toate aceste trei cazuri,
au fost puse semințe ale răului.
Dar din aceste semințe, a ieșit ceva frumos.
E ceva uluitor.
Gata cu vorba.
- Îți pot pune eu niște întrebări. - Bine.
Cu barbă sau fără barbă?
- Malala, doamnelor și domnilor. - Mulțumesc.
Te simți bine?
- Da. - Ai înțepenit?
Mulțumesc mult.
- Atenție la treaptă. - Vă mulțumesc.
MAGAZINUL UNIVERSITĂȚII OXFORD
Vreau să iau ceva pentru fiul meu.
Deci chiar vrei să cumperi ceva?
Da. Îi plac hanoracele cu glugă.
Asta mi-o iau mie.
- Cel mai bun. - Da!
Vrei și tu unul?
E-n regulă.
Știu, toți sunt în regulă.
Bine, sigur.
- Iau două. - Mulțumesc.
- Mersi pentru cadou. - Da.
Știi ce mi-aș dori mult?
Aș vrea un titlu de doctor.
Bine.
Tu sigur știi cine mă poate rezolva.
Ceva mic de pus la rever pe care să scrie Oxford.
Sunt frumoase.
Ia-o pe cea cu LMH.
Bine, pe aia o iau.
Vrei să o porți?
Vreau să mi-o prinzi tu.
Te proclam acum absolvent.
- Mersi. - Felicitări pentru titlu.
- Mersi. - Cu plăcere.
- Aici vrei? - Oriunde.
Fir-ar!
- Nici nu te-am atins. - Știu.
Le poți face farsa asta prietenilor.
E tare haios.
‎Traducerea: Linda Pricăjan