Jasone?
Jasone.
Nema baš puno publike.
-Drago mi je što te vidim. -I meni.
Malo je što tako dobro kao igralište velikog bejzbolskog kluba.
Da, kul je. Lud sam. Svake godine dolazim na utakmice Dodgersa.
Igrao si?
Jesam, ali ne dobro.
Mislim da držim rekord po broju udaraca dok se smijem.
Da vidimo kakvi smo.
-Pokušat ću udariti. -Znam biti prilično dobar.
-Da vidimo. -Spreman?
Prve dvije bit će teške.
Ne.
Ryane, niže, čovječe.
Zato održavam teren, a ne igram.
-Dave, znaš što radiš! -Čovječe!
-Svaki Amerikanac treba ovo doživjeti. -Slažem se.
Još jedna pa sam gotov.
-Preblizu si. -Zamalo da me nije udarila!
-Daj, Dave. -Htio sam se riješiti toga.
-Je li to boljelo? -Da.
-Nešto bih rekao. -Zvučao si dobro.
Znam.
Iz nekog sam razloga uživao u tome. Što to znači?
DAVID LETTERMAN: MOJEG SLJEDEĆEG GOSTA NE TREBA PREDSTAVLJATI
Hvala. Dobro.
Bog vas blagoslovio.
Hvala. Dobro.
Baš je neugodno što je 12 ljudi ondje ustalo,
a vi ostali, osim ako ne možete,
niste osjetili potrebu da također to učinite?
Bog s vama!
S vama smo završili. Idite kući.
Ma dajte. Ne. To je…
Šalim se. Zafrkavam vas.
Hvala, dame i gospodo. Ovo je jako dobro.
Imate sreću što ste ovdje jer nam sada dolazi…
Znate li tko nam dolazi?
Mislio sam da je to tajna.
Već ga vrlo dugo poznajem.
Imao sam televizijsku emisiju i on bi mi povremeno bio gost,
ali tad je on za mene bio samo još jedan od mnogih koji su dolazili.
Dugo sam mislio da je klinac iz serije Leave it to Beaver.
Ali poslije se pokazalo da nije.
S vremenom sam ga
vrlo dobro upoznao
i naučio cijeniti zbog onog što radi.
Vrlo je darovit glumac,
redatelj, pisac, pripovjedač,
a usto, što je još važnije,
jednostavno je krasan čovjek.
Dame i gospodo, Jason Bateman.
Hvala.
Jasone. Kako si?
-Zdravo. -Drago mi je. Hvala.
-Gdje sam ja? -Ondje si.
Zdravo!
-Hvala. -Zdravo.
Kako si?
Dobro sam.
Nisam znao… Bio sam straga i gledao kako najavljuješ…
Možemo sjesti.
Kako mislite da je sad meni?
Zašto? Jesam li…
Nisi, zaslužuješ…
Vidiš onih četvero raznolikih ljudi ondje straga?
Od njih sam dobio ovacije.
Ovo je fascinantna lokacija za ovo.
Lijepa publika, dobra veličina, ugodno je, ima bogatu povijest.
-Jesi li bio ovdje? -Nisam. U LA-u živim od 1976. godine.
A nisam znao ni za ovaj dio grada, a kamoli za ovaj…
Ovaj… Ovo si dobio jeftino, Dave?
Zafrkavaš me?
Režirao si. Znaš kako ovo ide.
-Ovo je fora lokacija. -Jako je fora.
-U Highland Parku smo. -Da.
Jako je fora.
Naravno, znam za Highland Park jer je blizu stadiona mojih omiljenih Dodgersa.
Publika plješće za lokaciju.
To mi se sviđa.
-U publici su mi žena i kći. -Gdje?
-Maple, 13 godina. Amanda. -Zdravo.
Drago mi je.
Čuj, Jasone. Hvala ti što si došao.
To me fascinira veći dio mog života. Kad si zvijezda kao dijete.
Ne znam kako se to dogodi.
Imam sina. To nikad nije bilo dio…
Kako se to dogodi?
To se dogodilo tebi i tvojoj sestri, koja je dvije godine starija, je li?
-Tri. Justine. -Tri. Justine.
Kako dijete postane zvijezda?
Ukratko, susjed nam je bio glumac
i tatin prijatelj.
Vani sam s tatom prao njegov auto.
Susjed je išao na audiciju i rekao: „Izgledaš nesretno. Želiš li sa mnom?”
-„Da.” -Koliko si godina imao?
-Deset. -Deset.
To je iskorištavanje dječjeg rada.
Rekao je: „Nauči ovaj tekst, uđi
i pravi se da znaš što radiš.”
Samo reci: „Molim? Nisam na popisu?
To je pogreška, tu sam zbog uloge…”
Ušao sam, izgovorio to i dobio ulogu. Vratio sam se kući,
a tata je brisao auto krpom.
Rekao sam mu da sam dobio ulogu.
Rekao je: „Fantastično. Sjajno.”
Rekao sam: „Hoćeš li se slikati sa mnom pa da to pošaljemo agentu?”
Tata je bio scenarist, redatelj, producent, još je sve to.
Nije me vodio u park da se dodajemo loptom.
Vodio me u kino.
I mama ti je u šoubiznisu?
Mama je bila stjuardesa.
Posvuda je letjela. Dva tjedna na poslu, dva tjedna doma.
Tata i ja puno smo se družili dok mame nije bilo.
Obitelj ti je iz Ryea u New Yorku?
Ondje sam se rodio i živio do druge godine,
u Bostonu do 4., Salt Lakeu do 7. i u LA-u sam od 1976. godine.
Zašto ste bili u Bostonu i Salt Lakeu?
Uglavnom je bježao od policije.
Oni…
Tata je radio postprodukcijske poslove po cijeloj zemlji
i vodio labose ili montažu dok je tražio redateljske i scenarističke poslove.
Tako mi se rano posrećilo s reklamama.
Snimio sam ih nekoliko.
Ah, taj Golden Grahams S okusom meda
Taj slasni okus grahama.
Justine je vidjela da time zarađujem pa je i ona našla agenta.
Koliko si zarađivao? Ja sam tad raznosio novine.
Znam koliko se to plaćalo. Koliko si ti zarađivao?
Više od toga.
To je…
U to doba,
ako je to bila nacionalna reklama, kao, recimo, za Pepsi
ili Honey Nut Cheerios ili takvo što,
mogao si očekivati 30 000 dolara od te reklame
dok bi se ona izvrtjela na televiziji u tri, možda četiri mjeseca.
Pa ako te uzmu za nekoliko reklama,
agent kaže: „Možda nisi loš.
Pokušajmo ti srediti ulogu u možda humorističkoj seriji.”
-Da tako postaneš uspješan? -Da.
Snimao sam te serije, kao onu s Rickyjem i još nekima.
Volio sam raditi na televiziji, pred nekoliko kamera s publikom u studiju.
Rick, ti si bez sumnje
najiskreniji, najpošteniji, najuštogljeniji,
najodvratnije normalan, najbolji prijatelj.
Ricky Schroeder znali bismo se popeti
gore na daske iznad pozornice,
gdje je bila sva rasvjeta i ozvučenje i sve to.
To je bilo 20 metara iznad pozornice.
Bili bismo gore dok bi publika ulazila.
Otišli bismo gore i ponijeli mjedene puhaljke…
Mjedene?
-Bili smo profesionalni. -Za profesionalce.
Gore je bilo puno stranica prerađenih scenarija.
Trgali smo te komade papira, prožvakali ih i njima gađali publiku
koja bi tad sjedala i pripremala se…
-Publiku! -Bili smo grozni.
-Da. -Krasno.
Snimali smo u studiju Universala
pa smo na setu imali bicikle
jer u to moraš uključiti i tjelesni.
Vozili smo se iza tramvaja i držali se za njega da ne moramo okretati pedale.
Vukao bi nas tako sve do atrakcije Jezero Ralja.
Zavrnuli bismo nogavice i ušli u jezero.
Vadili bismo zlatne ribice. U jezeru ih je bilo puno.
Vozači tog tramvaja
vidjeli bi dva 13-godišnja klinca koji gacaju po jezeru. Bilo je plitko.
Zvali su naše roditelje i rekli:
„Iz razloga kojima vas nećemo zamarati plašimo ljude.
To nam baš ne uspijeva kad vidite djecu u jezeru koja vade ribice.
To kvari dojam jer je u jezeru velika bijela psina.”
Zato smo morali prestati.
Uživaš u životu sad kad si ovako uspješan?
Jako uživam. Mislio sam da sam fantastičan.
Mislio sam da sam najveći kuler.
Jučer smo razgovarali o tome, o Johnnyju Carsonu.
S 15 godina bio si u The Tonight Showu.
Jasone, dugujem ti ispriku. Večeras sam ti dvaput rekao „Joseph”.
U redu je, Jack.
To je krasno. A on je tako drag…
Suočio si se s veteranom televizije koji je tad imao 50 godina
-i tako se postavio. -Bio sam opušten.
To je bilo lijepo i krasno za vidjeti.
Nisam trebao biti tako opušten.
Pa imaš 15 godina, zaboga!
To je zbilja bilo vrijedno divljenja,
ali malo mi je i nelagodno kad vidim neke stare snimke.
Ne samo tvoje. I druge stare snimke.
Jesi li…
Djeca koja su glumila
često su imala neugodna iskustva s time.
Jesi li i ti iskusio što takvo?
Jesam.
Mislim da…
Ponavljam, mislio sam da sam fantastičan.
Zato sam katkad bio malo drzak.
Ali ne mislim da sam bio drzak kao neki moji vršnjaci.
Na primjer?
Da.
Da je u ovom nešto drugo…
Pa…
Neću spominjati imena,
ali snimao sam seriju s nekim
od koga sam naučio što ne bih trebao raditi,
a to je, nadam se, utjecalo na moje sadašnje ponašanje,
sad kad imam sreću da se nađem u poziciji vođe, kad režiram i slično.
Kako se zvao taj tip? Ricky… Kako?
Gubim vezu. Iznad kanjona si?
Halo?
-Iznad kanjona. -Nazvat ću te. Puca veza.
Dobro, odustajem.
Misliš li da si što propustio u djetinjstvu?
Ja ću odgovoriti. Radio si nešto što si volio.
Zato mislim da ne misliš da si nešto propustio.
Propustio sam puno igranja
jer sam počeo raditi s 10 godina,
tako da sam propustio puno igranja,
ali to sam poslije nadoknadio
u neplodnom razdoblju u 20-ima.
Znači, u svojim 20-ima.
Znam na što aludiraš. Kako je došlo do toga?
Počeo si eksperimentirati sa zabranjenim tvarima.
-To nije smiješno. -Može biti.
Nabavit ću ti nešto od čega ćeš se cijelu noć smijati.
To se dogodilo zbog moje jake potrebe za normalnim životom.
Vratio bih se u školu
na kraju televizijske sezone
i družio se s prijateljima iz srednje škole.
A što rade ljudi u srednjoj? Zabavljaju se vikendom.
Zato sam se bacio na to. Puno sam radio pa sam se htio i puno zabavljati.
Tako sam to nadoknadio negdje u 30. godini.
Znači, ovo je višegodišnja stanka?
Bilo je to desetljeće zabave.
Je li tvoj posao patio?
-Itekako, Dave. -Da.
I dalje sam pomalo radio,
tek toliko da preživim.
Jesi li bio u velikim problemima, kao Robert Downey Jr.?
On je puno puta došao do samog ruba,
ali uspio se srediti
i sad je sretan, krasan i uspješan.
-Dakle, ti… -Ja…
Moje dno nije bilo dno
koje bi bilo vrijedno nekakve smiješne priče.
To je bilo, kao što sam rekao, nadoknađivanje.
Amanda mi je jako pomogla kad je rekla:
„Čuj stari, znam da sad usporavaš
i vjerojatno ćeš prestati za par godina.
A da prestaneš sad?
Riješimo se toga.”
Kakav je bio tvoj dojam o Hollywoodu i šoubiznisu?
Jesu li govorili: „Ne gnjavite nas više s Jasonom”?
-Ili te dugo nisu vidjeli? -Bilo je to.
-To prvo? -Bilo je to teško vrijeme.
-Dugo si tako živio. -To je bio moj život.
Nisam završio faks. Nisam znao raditi ništa drugo.
-Molim? -Žao ti je što nisi studirao?
Samo zato što sam sad intelektualno znatiželjan.
Tad nisam bio. Ta ideja dodatnog školovanja nije mi imala smisla.
To je bilo zbog karijere
ili se kronološki nije poklopilo?
Bio si prezauzet za faks?
Snimao sam Oscarom nagrađeni film
Tinejdžerski vukodlak 2…
Promijenio bih neke satove.
To sam snimao na samom kraju četvrtog razreda srednje.
To smo snimali u vrijeme završnih ispita u školi
i nisam našao vremena za dva ispita,
tako da nikad nisam maturirao.
Znači, nisi završio srednju školu?
Točno. Da.
-Ajme! -Da.
Prije smo ovo ograničavali bar na ljude koji su maturirali.
Da.
To je istina.
-Živio si ovdje? -Često sam dolazio na utakmice.
Zašto si živio ovdje?
Došao sam 1975. jer sam mislio da bih volio pisati za televiziju,
ali znao sam da želim The Tonight Show.
Nakon što sam postigao
izvjestan uspjeh u svijetu televizije,
prijatelj Tom Dreesen i ja sjedili smo iza igrača,
a tad je Kirk Gibson igrao za Dodgerse.
Pogodio je za optrčavanje sa slomljenom nogom.
-Bio sam ovdje te noći. -Je li?
Sjedio sam iza udarača. Ludnica.
-Da. -Nevjerojatno.
Bio sam i za Freemanovo optrčavanje.
Gledao sam to i zamalo da nisam pao s kreveta od smijeha.
Naravno da je to bejzbol. To je…
Skakutao sam kao pobjednik natječaja ljepote.
-Bilo je nevjerojatno. -Pokaži mi to.
-Hej! -Dobro. Prestani.
Pazio sam da me lenta ne uguši.
Dosta. Dobro.
Kirk Gibson je u prvoj izmjeni.
Mislim da je udarao treći. Ne vjerujem da je bio četvrti.
Već je dvaput promašio.
I onda je opalio loptu. Jednu od onih za koje misliš da će odletjeti u svemir.
Nekako svijetli pa se pitaš kako ih tako osvijetle.
-To je od povratka u atmosferu. -Ludo.
Važan pogodak.
Kirk se vratio na klupu
i ljutito bacio palicu.
Jedan mladić u publici, dječak, kaže:
„Drugi put ćeš, Kirk.”
A Kirk kaže: „Jedi govna, mamu ti jebem!”
Krasno.
Razgovarajmo o Prikraćenima.
Puno je aspekata tvog života.
Prikraćeni su za mene bili vrlo važni.
PRIKRAĆENI, 2003. GODINA
Ne znam što sam očekivao.
Nisam to mogao prestati gledati.
To je bila sjajna serija.
Na njoj je radilo puno dobrih ljudi.
Ponajprije Mitch Hurwitz.
Da.
Mitch Hurwitz
osmislio je seriju, sve to napisao i nadzirao.
Jedan je od najinteligentnijih
i sofisticiranih ljudi s kojima sam radio.
Koliko je to sezona imalo na Foxu? Nekoliko.
Mislim da je na Foxu išla 2,5 godine.
-Je li bila jako gledana? -Nije, Dave.
-Nije? -Ne.
Ali svi su govorili samo o Prikraćenima.
Mislim da su ljudi na obje obale gledali tu seriju,
ali središnji dio Amerike nije.
Ljudi u središnjem dijelu Amerike nisu važni.
Evo, ovo će biti na najavama.
I to kaže…
-Omiljeni sin Indiane. -Da.
Meni je bila sjajna i jedva sam čekao.
Ali meni je zvijezda serije bio Ron Howard i njegova naracija.
Michaelu je ponestalo opcija.
Znao je da je njegov otac sklon
skrivanju vrijednih stvari u zidovima
pa se odlučio za potez očajnika.
Ovo je ludo. Što radim? Čekićem pokušavam…
Jesi li ti normalan?
Bio je sjajan.
Evo što je bilo kul. U toj seriji puno je toga bilo kul.
Ta je serija bila kao elektrošok
koji je reanimirao moju karijeru.
Bio sam veliki fan Charlieja Rosea.
Stalno sam ga gledao. U jednoj emisiji bio je Ron Howard.
To je bilo u lošem razdoblju moje karijere, u mojim 20-ima.
Bio sam u depresiji. Stvarno sam…
Karijera mi nije dobro išla. Nisam imao posla.
Gledao sam taj intervju s Ronom Howardom i on je tako krasno društven,
tako je prijateljski, tako…
I sam bi to priznao, pomalo je štreber. Jako je drag.
I tako ga gledam, a on je strašno uspješan
i ima sve to… I razmišljam:
„Bože, kad bih opet dobio
samo mrvicu uspjeha ili relevantnosti ili pristupa,
najbolji dio toga bio bi što mogu biti drag koliko želim biti,
a da to pogrešno ne protumače kao preveliku želju
ili očaj ili glad za poslom.”
I onda dobijem ulogu u Prikraćenima,
seriji Rona Howarda.
Za jednom večerom rekao sam mu
što sam dobio od tog intervjua,
ali i od te serije,
pa sad imam priliku da budem baš onakav kakav jesam.
Tako da je to za mene bio lijepo zatvoreni krug s njim.
Volim tu priču jer mnogi od nas, a ponajviše ja,
traže te trenutke koji su im promijenili život.
Ja ne znam, ali lijepo je što ti znaš trenutak koji ti je promijenio život.
Da. To mi pomaže
da budem ovo što sam danas
jer tako je sa svima, takneš dno,
to se dogodi nekoliko puta,
a onda još više cijeniš
sve te prilike koje ti se poslije otvore.
Zato sad toliko radim.
Zna se da je Ron Howard šupak.
O, da!
Ne zaboravimo da glumi cijeli život.
To je rekao. Nisam dovršio. Na večeri je rekao: „Srao sam gluposti.”
-Kad opet ideš na utakmicu? -U subotu navečer.
Protiv?
Giantsa.
Uf, kako je to dobro!
Prvi put mašem palicom
otkako sam pogodio loptu u Noći holivudskih zvijezda,
za optrčavanje u kojem sam bio brži od Loua Ferrigna.
Ipak njemu smetaju ta njegova bedra.
-Optrčao sam teren. -Da vidim opet Loua Ferrigna.
Vrlo lijepo.
A mislio sam da bolje ne može.
Ne, osjećam se kao polumuškarac.
Oho!
Izgleda profesionalno.
Ma što to imaš? Žvačeš duhan?
Ne tiče te se.
Sad ide moja pljuvačka.
Želiš li prvo loptu?
Ne, moram…
Dobro.
-To nije… -To je dobro.
Pokušaj kroza zube.
Ali bez sluzi. Za bejzbol pljuneš samo…
-Ovisi o godišnjem dobu. -Za to trebam duhan za žvakanje.
Ili sjemenke suncokreta.
To si promašio. Još igram.
Bože.
Dobar pogodak. To bi bilo to.
Vidio sam te u raznim stadijima karijere.
Vidio sam film Ručna prtljaga, u kojem na kraju netko pogine u avionu
od nekakvog neurotoksičnog plina.
-Da. -Bravo.
Često glumiš s puno dijaloga.
Ti to radiš vrlo lako i vrlo uvjerljivo.
Čini se da je to teško.
Jesi li sad bolji glumac
nego kad ste Ricky i ti puhaljkama gađali publiku?
Nadam se, Dave.
Imam veliku sreću
što sam odabrao profesiju
koja će ostarjeti zajedno sa mnom.
Uvijek će biti uloga za djeda
pa ću u tim godinama glumiti te uloge.
O tebi stalno govorim kao o glavnom glumcu, zvijezdi.
-Ne. -Veliki glumac, redatelj.
Koji je tvoj tip? Što bi ti rekao?
Vidim se, nadam se, kao…
Volim glumiti nas, volim biti protagonist,
netko kome možeš
dati lice tog lika
da bi procesiralo sva sranja koja gledaš, bilo da su komična ili dramatična.
Volim biti posrednik publike i zato sam počeo režirati.
Redatelj oblikuje vaše iskustvo.
Gluma pomaže boljem režiranju?
Ili režija pomaže da bolje glumiš?
Da, sigurno.
-U kojem smjeru? Oba? -U oba, mislim.
Ako pitaš većinu redatelja,
vjerojatno bi išli na satove glume da bolje shvate
kako mi ludi glumci razmišljamo pa da tako lakše razgovaraju s njima.
A glumci ne shvaćaju dobro
što redatelj radi dok to sami ne pokušaju.
Većina glumaca… Reći ću kako je meni.
Mislio sam da posao počinje prvog dana snimanja.
A redatelj i ostatak ekipe već su šest puta bili na toj lokaciji.
Vjerojatno prije tri tjedna. Namještali su rasvjetu i ostalo.
Ja sam došao jučer predvečer.
Koliko si godina imao? Bio si najmlađi član redateljskog ceha.
Koliko si godina imao i koji je to projekt bio?
Imao sam 18 godina. Hogan Family.
Režirao si humorističku seriju?
-Da. -Bio si redatelj sebi.
Bio si pravi troruki žongler.
Ako to uopće postoji. Postoji li to?
Gluma mi jako lako ide
jer sam se njome dugo bavio
pa mi to omogućava da gledam druge dijelove procesa.
Puno mi je učinkovitije
da glumim dok režiram
jer sebi ne moram davati upute, to je jedan glumac manje.
Ali ima li netko na snimanju
tko bi redatelju ili glumcu rekao:
„Loš si u toj sceni.”
„Pokušajmo opet.”
Uklonio sam sve takve.
Da, naravno.
Razgovarajmo malo o tebi.
Prije si to spomenuo,
a onda sam to iskusio, a to je ljubav prema Dodgersima.
-Cijeli život ih voliš. Sve mi reci. -Da.
Branitelji su naslova. Gdje sjediš kad si na utakmici?
Dolje sam, u prednjem redu.
Koliko redova od suca?
Nijedan.
-Oho, prvi red. -Da, ali…
Davide…
Tako vidiš puno više.
Sjediš ondje.
Na zidu gostujuće klupe.
Provociraš protivničke udarače?
Ne smiješ psovati. Izbace te ako psuješ.
Ali pokušaš smisliti nešto
što će im se motati po glavi.
„Udišeš ili izdišeš kad zamahneš?”
-Sigurno će… -To je genijalno.
Ili: „Nemoj misliti na to da te gleda 40 milijuna ljudi.
Gleda te samo 5-6 milijuna. Ne budi nervozan.”
Takvo što može te malo omesti.
Vidiš li kada da su te čuli?
Ili su toliko koncentrirani da ti uopće ne postojiš?
Prema reakcijama njihovih suigrača
koji su čuli i onog koji se pravi da nije,
okrenu se prema meni i: „Što radiš?”
-Da. -Što…
Kažem: „Pa protivnička ste momčad!”
Izgledaš mi kao dobar tip
koji bi to bio i da nije superzvijezda.
Je li to najbolji dio toga? To što ovamo možeš doći s djecom?
Da, puno je…
Bejzbol je za mene povezan s normalnošću.
Volim smirenost utakmice.
Neki to zovu dosadom. Ali imam radio u ovom uhu,
a ovo je otvoreno za ljude oko mene.
Ne pratim rezultat, ali slušam komentatora.
To je igra, ne sport.
Sve sam pomalo pratio, a onda sam vidio dokumentarac o bejzbolu Kena Burnsa
prije 30-ak godina i sad puno pratim bejzbol.
Vodim vlastitu fantasy ligu.
Totalno sam ufuran i to mi je super.
Igraš bejzbolsku igru na internetu? Pa prezauzet si za to.
Znam, ali… Bar nisam na cesti, Dave.
Ustanem rano da provjerim rezultate.
-Nešto moraš raditi. -Nešto moram raditi.
-I… -Kako se zove tvoj tim?
Ovo će biti dobro.
Znaš onu pjesmu Eltona Johna „Tiny Dancer”?
-Moj je… -„Tiny Dancer.”
Moj tim je Ohtani Dancers.
Kao Shohei Ohtani.
Na trećemu mjestu sam, na polovici smo sezone.
Na kraju nešto dobiješ?
Sto dolara.
-Tek tako. -Da.
Imamo slobodno mjesto za iduću godinu.
-Samo Nacionalna liga. -Ne. Ne shvaćam to. I ne želim.
Ne znam.
Takav sam.
Idući put odvući ću te na utakmicu.
-Neće biti idućeg puta. -Ma daj!
-Razgovarajmo o Ozarku. -Dobro.
Hvala.
Čija je to ideja bila? Sudjelovao si u stvaranju?
Nisam. Tražili su redatelja,
a moj agent Michael Cooper rekao je:
„Ova dva scenarija
najbolja su koje sam ikad pročitao.”
Pročitao sam to i pomislio: „Bože, pa ovo je jako dobro.
Rado bih to režirao.”
-I… -Opet te prekidam.
Što si osim Hogan's Heroes ili Hogan Family ili kako već…
Što si osim toga dotad režirao?
Još neke humoristične serije.
Dva festivalska filma. Malena, nezavisna filma.
Ali htio sam preuzeti veću odgovornost.
Shvaćam to.
Ali kako su oni reagirali na to?
„Aha, taj tip!”
Rekli su da traže…
Neću vam reći imena, ali tri najveća redatelja na svijetu.
O takvim su ljudima govorili.
Bojao sam se da će mi se smijati.
On je rekao: „Ma pokušaj.
Ako sredim razgovor sa šefom MRC-ja, Modijem Wiczykom…”
Bogu hvala, saslušao me.
Nasjeo je na moja sranja i rekao: „Dat ćemo ti to.”
Koji su to najbolji redatelji? O kome je riječ?
Ne smijem spomenuti imena
jer su očito odbili i…
Mogu li ja nabaciti neka imena?
-Da pokušam? -Hajde.
-Ricky Schroeder? -Ne.
Martin Scorsese.
-Nedostupan. -Nedostupan.
Ali to je ta klasa.
-Ron Howard. Ron? -Nedostupan.
Scorsese? To je bila ta razina?
Točno.
U svojim 20-ima ni u ludilu se to ne bih usudio učiniti.
To je jedna od najvećih serija na platformama za streaming.
Mjerljivo s Igrom lignje?
-Ne znam. -Ne znam. Ali…
-Bila je jako uspješna. Još je. -Nekima se svidjela.
Prva sezona bila je sjajna.
Pomislio sam: „Ovo je fantastično.”
Hvala.
A onda sam počeo razmišljati nešto u stilu kao da je to…
-Počelo se raspadati. -Da. Ne.
Poslije iduće scene
počeo sam se pitati koliko je mrtvih u toj seriji.
Koliko je ljudi ubijeno
tako zabavno, inovativno i zanimljivo?
Bilo je nasilja u seriji. Ali…
Zanima me broj. Nije me briga za nasilje.
Nevjerojatni scenarist Chris Mundy znao bi ti odgovoriti.
Ali vjerojatno po jedna smrt u epizodi.
Prema scenariju je došlo vrijeme za još jednu smrt.
Prije samog snimanja rekao bih:
„Bože. Ma već smo vidjeli to tako kad im pucaju u čelo.”
To nam je već svima dodijalo.
Nazvao sam Chrisa sa snimanja.
„Čuj, Chris, sad smo baš na snimanju.
Pred krasnim smo kaminom i vidim da je kraj njega žarač.
Baš je lijepo šiljast.
Zašto to ne bismo nabili tipu u grlo?”
-Aha. -A on će: „Super! Može.”
Je li ikad neki predstavnik Lake of the Ozarksa nazvao nekog od vas…
-I rekao: „Ma dajte!” -Da.
„Pa ne ubijamo ovdje ljude uzduž i poprijeko.”
Veliko je iznenađenje što su cijelo vrijeme bili uz nas.
-Rekli su… -Krenula im je prodaja zemljišta.
Rekli su: „U vašoj seriji ovo izgleda super!”
Mislim da se to odnosilo na kameru.
Koliko je trebalo vremena od početka do „To je to”?
Od početka do kraja?
-Pet godina. Možda. -Pet godina? Opa.
-Da. -To je velika obveza.
Puno si izbivao iz kuće.
Da, puno.
Ali svaki vikend letio sam kući da vidim ovu ekipu.
„Da vidi ovu ekipu”, kaže.
Nedostaje Franny, 18 godina.
Zašto ona nije ovdje?
Posjetila je dečka u Rhode Islandu.
Djeca odrastu, znaš, i žele…
U Rhode Islandu.
Nadam se da ovo neće izrezati jer želim da toj jadnici
bude strašno neugodno
što ti i ja ovdje sad govorimo o njoj.
Da ja to učinim svom sinu, više ga nikad ne bismo vidjeli.
Stvarno? Pa, znaš,
Franny i Maple nisu sramežljive. Zar ne?
Maple je košarkaška zvijezda.
Baš dobro!
I sjajna je u odbojci. A na skejtbordu… Nevjerojatno.
Bila je prva cura
koja je u školi igrala u ekipi dječaka.
To nije…
Stvarno?
Vjerojatno bi i s tobom mogla malo igrati.
Dave opako dobro igra.
Jeste li ga vidjeli? Iz Indiane je. Ima krasan skok-šut.
-Na koliko utakmica dođeš u sezoni? -20-30.
-Ajme. -Da.
Za lijepih ljetnih večeri igraš se kviza
i snimaju te kako se ljubiš?
Kažem im da me ne stave na ekran. Neugodno mi je.
Imamo nekoliko pitanja za tebe na velikom ekranu.
-Stvarno? -Da. Čini se da bi mogao znati.
Može prvo pitanje?
Vidjet ćemo tko je.
-Jasone. -Mookie. Mookie je izgovorio moje ime!
Koji je igrač jedini bio MVP Američke lige,
a godinu poslije MVP Nacionalne lige?
-Tko je bio MVP? -Shohei.
-Reći ću da je Shohei. -To mislimo.
Odgovor je Shohei Ohtani.
-Bum! -Aha, skini majicu.
-Sad je ovo i poker na svlačenje? -Idemo dalje.
Jasone,
tko je jedini bacač u povijesti
koji je bio MVP NLCS-a,
MVP finala i dobitnik nagrade Cy Young u istoj godini?
Mislim da je Sandy Koufax. Sandy Koufax.
-Dave kaže da je Sandy Koufax. -Da.
-Odgovor je Orel Hershiser. -Sranje.
Kvragu.
-Trebao sam znati. 1988. g. -To je bio Freddy Freeman.
I on je rekao „Jason”.
Još nekoliko.
Jasone, u 80-ima, prije utakmice ovdje,
koji je legendarni komentator odbio poziv Davida Lettermana
da nastupi u The Tonight Showu?
Clay Kershaw.
-Pozvao si nekog da bude gost? -Da.
Bio si domaćin…
Vodio sam tu emisiju te godine kad se to dogodilo.
ABC je tad emitirao američki nogomet ponedjeljkom.
Prišao sam toj osobi i rekao:
„Bilo bi sjajno kad bi mi bio gost uThe Tonight Showu.
Bilo bi zabavno.”
On je rekao: „Ne bi.”
Malo si mi pomogao. ABC ponedjeljkom.
-Howard Cosell? -Da.
Zašto mu ne bi bilo zabavno?
Jer sam bio papak, a on je bio Howard Cosell.
-Je li vidio tvoju emisiju? -Valjda.
Kakav idiot.
Da vidimo. Potvrdimo to.
-Howard Cosell. -Da.
-Hvala. Još jedno. -Samo jedno nismo znali.
Mislim da sam ja sve uprskao.
-Ti si kriv. -Samo stvaram probleme. Još jedno.
Potkraj 80-ih na stadionu Dodgersa,
kome je legendarni,
autoritarni sudac „Cowboy Joe” West,
nakon što ga je predstavio Tommy Lasorda,
rekao: „Trebao si se obrijati”?
Kurtu Gibsonu?
Čujmo odgovor.
Odgovor je David Lettterman.
Da!
To se dogodilo ondje. Ušli smo onuda i otišli lijevo,
ja, Tom Dreeson i Tommy Lasorda. I dođe Joe West.
Znam tko je. Ali nisam ga upoznao.
Tad sam se odmarao od emisije i dva se dana nisam brijao.
Nije bilo ovako.
Tommy kaže: „Joe, ovo je Dave.”
Ja mu pružim ruku.
A on kaže: „Moraš se obrijati.”
Pitao sam: „Je li to pravilo?”
A on će: „Istražit ću to.”
Jest ako igraš za Yankeese.
Razgovarajmo o SmartLess.
Dobro. O, da.
Dugo nisam shvaćao što je podcast,
a mislim da sam prvo poslušao Marka Marona.
A onda sam čuo tebe i tvoje prijatelje Seana i Willa.
Tad sam čuo novčani iznos vezan za to. Tad sam počeo obraćati pozornost.
Sigurno ti je dodijalo objašnjavati kako je taj projekt nastao.
Ne baš jer sam jako zahvalan svima koji to slušaju. Hvala.
To je…
To je prilika
da moji najbolji prijatelji Will, Sean i ja razgovaramo jedanput na tjedan.
Počeli smo na Zoomu.
Will je kanio imati podcast
o trezvenosti, zvan The Journey.
Rekao sam: „Nikog ne zanima tvoj podcast o hodanju.”
Rekao sam: „Sudjelovat ću ja, govorit ćemo gluposti i bit će zabavno.”
-Duhovit je. Oduvijek ga cijenim. -Will Arnett.
Uvijek me nasmije.
Baš je jako duhovit.
Da te još nešto pitam. Odeš k njemu.
Recimo da ti otvori vrata garaže.
Je li puna keksa s maslacem od kikirikija?
Ima nešto toga. Ali…
Bilo kakvu nezdravu hranu možete naći u kući Willa Arnetta.
-Dobro. -To je nečuveno.
Ima dva sina adolescenta pa mora imati zalihe.
Ali to nije za njih.
-Kako je to postalo popularno? -Ne znam.
To je bilo u vrijeme pandemije pa su ljudi svašta pokušavali
da bi se povezali s drugima.
To je bilo sumorno doba.
Uključili smo i neke fine prijatelje.
Dax nam je bio prvi gost.
Rano se pojavio i Will Ferrell.
I Jimmy Kimmel.
Tebe nismo mogli dobiti.
Ali… Ne, šalim se.
Dave je bio jako drag. Učinio je to uživo
kad smo snimali dokumentarni film za HBO.
To mi je strašno mnogo značilo.
To je išlo već četiri godine kad su pozvali mene.
Znali smo s kim imamo posla. Morali smo biti spremni za tebe.
Da te to pitam. Počelo je kao hobi koji je postao…
Ima li bolje priče o hobiju-poslu?
„Besplatno radimo što volimo
i zabavljamo se, a korisno je.
Ne samo nama.”
A onda netko dođe i kaže:
„To vrijedi 100 milijuna dolara.”
To je, mislim…
-Ne. Što misliš? -Pa…
Što misliš?
Ekonomija podcasta, Davide, meni je nepoznanica.
-I meni. Ali čuj me. -Zar ne?
To je prijateljski hobi.
Kao nedjeljna večera.
Ali onda: „Čovječe! 100 milijuna?”
Da. Ali onda se dogodilo to
-da je nastupio Paul McCartney. -Ajme!
-A nakon… -Kako je čuo za emisiju?
U tome je stvar. Čim je intervju završio,
a bio je Seanov gost,
imali smo tu svoju šašavu završnicu.
„To je bio sjajan gost.”
Pitao sam Seana odakle poznaje Paula McCartneyja.
Rekao je: „Ne poznajem. On je nazvao.”
Shvatili smo, ja sam tad prvi put shvatio
da je taj naš podcast postao hit
jer smo očito postali dovoljno popularni da bi se javio Paul McCartney.
Tako da smo imali sreću s tim.
Što još možemo reći o tebi i tvom golemom uspjehu?
Ima serija koju sam sad završio za Netflix.
Jako se ponosim njome. Black Rabbit.
Bio sam ovako blizu
da nastupim u Black Rabbitu.
-Jako blizu. -Da.
Dave živi blizu mjesta na kojem smo jedan dan snimali.
Ja nažalost tad nisam radio,
ali ti si došao na set i pitao:
„Hej, što to snimate?” I sjeo je pred monitore za kojima inače sjedi redatelj.
Dali su ti slušalice? Imao si neke opaske?
Silno sam htio nastupiti u tome.
-Pitao si ih? -Naravno da jesam!
Bio sam u Saveznom sudu u New Yorku
jer sam taj tjedan bio porotnik.
-Ma daj! -Da.
I kroz… Zahtijevam pravdu.
Kroz jednu nezgodu za drugom na kraju sam kući pošao pješice.
Dođem do svoje kuće,
a pred kućom mi snimaju nešto veliko.
Sjeo sam i rekao: „Možete li mi pozajmiti mobitel?
Nemam svoj. Imam ključeve i želim ući u kuću.
I tako sam zvao ljude ne bih li ušao u svoju kuću.
Pitao sam je što to snimaju.
Ispričala mi je i odmah sam rekao da želim biti statist.
Rekla je: „Može.” Njoj je svejedno.
Ali jesi li se našao pred kamerom?
Nisam. To su bili krasni ljudi
koji su iz vica sve htjeli pokvariti
ubacujući me u scenu. To je posljednja scena serije.
-Znam koja. -Da.
Dakle, to radiš. To je sad u montaži.
Redatelj si i producent.
Jude Law i ja glumimo braću koja vode noćni klub u New Yorku.
I nešto pođe po zlu,
neki poginu i pokušaš doznati tko je ubojica u tih osam epizoda.
No dobro. Čestitam na tome.
-Hvala. -Dobro.
Zanima me što sam propustio reći,
što sam zanemario.
Želiš li ti što spomenuti?
Hvala dragim ljudima koji su došli.
Uspjeli smo?
-Okej smo. -Jesmo?
Drago mi je što te vidim. I tebe.
Žao mi je što se nismo upoznali.
Sretno i drugoj kćeri,
sestri u Rhode Islandu sa svojim dečkom Jimom.
-Hvala što ste došli. -Hvala svima.
U sljedećoj epizodi Mojeg sljedećeg gosta ne treba predstavljati:
-Još jedanput? -Pokušat ću.
Dave i Jason i dalje stječu samopouzdanje na igralištu.
Uvijek sam mogao osvojiti drugu bazu.
Nije.
-Eto ga. -Ta će pasti.
-Time bih došao do druge baze. -Ne bi.
-Sad se povlačim. -Nije.
-Još tri. -Dovršimo košaru.
To ti je ratni poklič.
I, samo da se zna, Ron Howard nije šupak.
Prijevod tilova: Ivan Zorić