TENTO DÍL BYL NATOČEN PŘED PANDEMIÍ COVID-19
MÁ PROVOKATIVNÍ OSOBNOST JE NADČASOVÁ DAVE
V takovémhle obchodě jsem už hodně dlouho nebyla.
Miluju CVS.
Chodím do CVS, protože jsem míval jeden pořad
a vyvolává to ve mně…
Okamžik. Podívejte.
- Je to jako v televizi. - Jo.
Ahoj, lidi. Hned jsme u vás.
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Dámy a pánové, David Letterman.
Jak se máte?
Mockrát díky. Děkuju. Prosím.
Rád vás vidím, lidi. Už jste tu někdo byli?
Takže už jste tady podruhé. Vy jste tu byla, paní?
Výborně, jen pojďte, opozdilci. Prokristapána.
Na vstupenkách není, kdy to začíná? Posaďte se.
V pořádku, nekoukejte na ně.
Na téhle řadě mého pořadu je skvělé,
že se dozvím věci, o kterých jsem doteď moc nevěděl,
a dnes večer se mám opravdu co učit.
Moc se na to těším a zároveň mám trochu obavy,
takže, dámy a pánové, přivítejte Kimberly Noel Kardashianovou Westovou.
Zdravím.
Dobrý večer.
- Díky za pozvání. - Já děkuji, že jste přišla.
- Jak se vede? - Dobře.
To vy sama?
- Ten cop? - Ano.
Ne.
Já to s vlasy neumím.
Takže to někdo udělal za vás?
Někdo se nechal ostříhat a poskytl vlasy na cop.
A pak oboustranná lepicí páska?
Ne, je v tom nějaký háček
a k tomu trochu lepidla.
- Ne! - Jo, stačí jen…
A do toho jsou zapletené moje pravé vlasy.
Hezké!
Je to pozoruhodné, ale mé otázky budou směřovat jinam.
Zaprvé, je to legální?
Je to legální, ano.
Můžu se zeptat, na kolik taková věc vyjde?
Myslím, že jsem jako protislužbu dala post na Instagram.
Páni!
Vlasy na doživotí za jeden post na Instagramu.
Takže teď se díváme na co?
Tak na čtvrt milionu dolarů?
Jen žertuju.
O penězích se moc nebavím.
Přijde mi, že občas je to opravdu nevhodné.
A co mám udělat, abych měl vlasy nadosmrti?
- Podle mě jich máte dost. - Jo, já občas zapomenu.
- Že bych to přestěhoval. - Jsi dobrá.
- Jako když si pěstuju zásoby. - Kéž by to bylo tak snadné.
Před dávnými lety, a asi jsem v tom nebyl sám,
jsem si asi dobíral jak vás, tak váš pořad.
Protože jsem nic netušil.
A taky mi platili za to, abych si z toho utahoval.
- Dělali to všichni. - Jo.
Teď jsme tu spolu a už se nesmějeme.
- Protože… ten úspěch… - Ano.
Kromě toho jsem nikdy nevěřil, že se někdo může
proslavit jenom tak,
protože tohle je televizní pořad,
a být jednou z hvězd televizního pořadu…
kdybyste neměla jisté hvězdné kvality, nikdy by ten pořad neuspěl.
Nebyla byste ve vysílání, byl by tam někdo jiný.
Takže jsem nikdy nevěřil, že by byl někdo slavný jenom tak.
- Nikdy jsem na to neskočil. - Jo.
Taky jsem tomu nikdy nevěřila, vždycky jsem si myslela…
Víte, herectví je náročné a já ho nezvládám.
Ale pořád je to postava.
Jestli se někomu nelíbí konkrétní film a postava,
nic se neděje.
Jenže člověka musí mít lidi rádi takového, jaký je.
Pro mě bylo to nejtěžší vymyslet, jak se podělit o svou existenci.
- Musíte uspět jako vy sama. - Přesně tak.
Měli jsme od začátku dohodu.
Ukážeme všechno a budeme sami sebou.
Na naší situaci je odlišné ještě to,
že v rodině obvykle
vstupuje do byznysu jedna osoba,
ale já si musela prožít všechno s každým členem rodiny,
a to současně.
Když nás stanice E! poslala na cestu kolem světa,
tak jsme tam byli všichni.
Já jsem pracoval pro CBS 20 let a nikdy mě nikam neposlali.
Jsem dvakrát tak starý.
Jistě, na tohle bych asi upozorňovat nemusel.
Ale… ty věci, které vám vstoupily do života,
by vystačily na takových sedm, osm, devět, deset životů,
každá by zaplnila jeden lidský život.
Váš otec byl advokát, ale neměl praxi.
Dělal v hudebním průmyslu
a pak oprášil diplom kvůli kamarádovi O. J. Simpsonovi,
kvůli jeho případu, a…
Tady vás přeruším. OJ byl váš kmotr.
Blízký přítel. Byl vždycky strýček OJ.
Dobře, není to váš kmotr, je to strýček OJ.
Nejlepší přítel vašeho otce.
- Ano… - A vaše matka nejlepší kamarádka Nicole.
Ano. Týden před tím, než se to stalo,
jsme všichni byli v Mexiku na rodinném výletě,
Simpsonovi a my,
a pak se to stalo, tak trochu nepředstavitelné.
A pak se stalo,
že táta byl na jedné straně
a máma se postavila na opačnou stranu…
Vzpomínám si, jak zvonil telefon.
Byla večeře, všichni kolem stolu
a ten telefon jsem zvedla já, bylo to z věznice.
Byl to OJ,
tak jsem ho podala mámě, protože chtěl mluvit s ní,
tak jsem se k tomu dostala.
Víte, máma uměla své pocity dát hlasově výrazně najevo.
- Co si myslela, nebo cítila? - Víte, ona…
Ona věřila, že…
že její kamarádku zabil on.
A bylo to pro ni vážně trauma.
A pak jsme šli k tátovi domů a tam bylo všechno zase jinak.
Byli tam Johnnie Cochran, Bob Shapiro, můj táta, celý tým.
Takže jsme jako děti nevěděly, čemu věřit, na čí být straně,
protože jsme se nechtěly nikoho z rodičů dotknout.
A táta nás jednoho dne s sebou vzal k soudu,
vyzvedl nás ze školy a neřekl to mámě.
A pamatuju si, že máma seděla s rodiči Nicole
a já s Kourtney jsme seděly hned za OJ-em.
Dívám se na mámu
a ona se na nás dívá hrozně zle.
Jako: „Proč nejste ve škole? Co tady děláte?“
A já s Kourtney si říkáme: „Nekoukáme na mámu, ale rovně.“
Trochu nám to rozvrátilo rodinu, řekla bych, že na celou dobu procesu.
A tohle se stalo, když vám bylo 13?
Jo, 13, 14.
Živě si pamatuju, že jsem tehdy nešla do školy a sledovala vynesení rozsudku.
Potom nám volal táta a já jsem říkala:
„Panebože. Odvez nás za strýčkem OJ-em. Musíme tam všichni.“
Tak jsme se tam s Kourtney vydaly.
Říkala jsem, že mi bylo tak 14, ale táta mě už tehdy nechal řídit.
Když jsem zastavila cestou domů u brány,
všude venku byly kamery.
A večer v pořadu Hard Copy
už říkali: „Do domu Roberta Kardashiana přijela jeho milenka.“
A já si říkám: „Panebože!“
Nemohla jsem uvěřit, že si něco takového vymysleli.
A to byla taková má první zkušenost s médii.
Těžko se člověk ubrání myšlenkám
na ta tragická úmrtí
a na rodiny obětí.
Máte dnes nějaký pohled na jeho vinu, nebo nevinu?
Nikdy jsem neřekla, co si o tom myslím,
protože mám ohled na jeho děti,
a kdybych musela něco říct,
něco, co by někomu veřejně ublížilo,
tak jen v ohrožení,
kdy bych musela bránit sebe, nebo někoho z rodiny.
Kolik vám bylo, když otec zemřel?
Dvacet dva.
A otřáslo to s vámi?
- Určitě. - Velký zvrat.
Ano. Pracovala jsem pro něj v kanceláři
a hodně se od něj naučila.
Váš otec je právník a vy jdete na práva.
Je příliš zjednodušující tohle spojovat?
Je to zajímavé.
Ta… vazba na tátu je zřejmá,
ale vyrostli jsme
v opravdu požehnaném životním stylu v Beverly Hills.
Vedli jsme skvělý život
a předtím
mi problémy ostatních byly celkem ukradené.
A pak jsem viděla ten tweet o Alice Johnsonové
a překvapila mě skutečnost,
že člověk, který se proviní poprvé v souvislosti s lehčím
obviněním týkajícím se drog,
dostane stejný trest jako Charles Manson,
Nedávalo mi to smysl.
Nebyl to násilný čin.
A dostala doživotí.
Pro mě bylo nesmírně důležité
o tom nějak mluvit.
TO JE TAK NESPRAVEDLIVÉ…
Kim Kardashianová Westová dorazila ve středu do Bílého domu.
Před necelými dvěma lety se sešli
v Západním křídle ti,
které si většina Američanů nedokázala představit spolu.
Prezident Trump urychlil
propuštění ženy usvědčené z drogového deliktu
a zrušil doživotí prababičky z Alabamy
po osobní přímluvě Kim Kardashianové.
Nezačali vás náhodou oslovovat všichni lidé
ze všech věznic po celé zemi?
Víceméně ano.
Zabrousili jsme tedy k tématu reformy vězeňství.
Nechci skončit tak, abych s sebou musela
všude vláčet nějakého právníka,
protože neznám, všechny zákeřnosti zákonů.
Chci to vyřešit sama.
No a studujete práva, nebo ne?
Jmenuje se to Reading the Law, Čtení zákonů, a je to v Kalifornii.
Řeší to takhle čtyři státy.
Abraham Lincoln to takhle dělal, to je známá věc.
Takže je to legální.
Někdy si lidi myslí,
že je člověk doma, že je zalezlý u sebe,
ale musíte trávit skoro 20 hodin týdně v kanceláři,
s právníky, kteří absolvují tuhle praxi s vámi,
učíte se zákony, počínaje trestním
a konče občanským právem, musíte znát všechno.
A pak, po prvním roce,
musíte absolvovat jednodenní verzi právnických testů,
říká se jim dětské testy, a musíte v nich uspět.
Takže máte svůj čas na příští čtyři, pět let
pěkně rozvržený.
Ano.
Teď, když děláte ty právnické zkoušky, máte povolený
- seznam věcí. Ano. - Konkrétních věcí, ano.
Pokud tedy víte, co to je…
Dobrý, zvládnu to.
Díky. Všechno v pohodě.
Rád sem chodím…
a říkám, že mám zdravotní potíže.
A kdyby v sekci lékárny někdo byl, řeknu jen:
„Mám takové podebrané červené vředy plné hnisu.
Nemáte na to nějaký krém?“
A v té chvíli ji mám celou komplet pro sebe.
Potřebuju naprosto dokonalé pero.
Vím, že to zní divně.
Některá píšou jako inkoustová. Rozdělám všechno.
- Je to těžké… - Rozděláme je.
Tímhle bych nepsal.
Jak dlouho ten test potrvá?
- Celý den. Nějaký čas zabere. - Zdál se mi takový sen,
jak sedím na podlaze v drogerii s Kim Kardashianovou.
Pořád… se mi ten sen vracel.
Bude to trvat hodiny a hodiny a hodiny.
- Ten test? - Ano, je desetihodinový.
Takže budu potřebovat perfektní pero.
- Mám něco rozdělat? - Ano, prosím.
Napíšu vaše jméno.
Ano. To je od vás moc hezké.
Chcete…? Zkuste tohle. To bude asi stejné.
Nebude. Teď už to vidím.
- Vidíte? Je to jako inkoust. - Dělá šmouhy.
Okamžik. Tenhle typ pera mám ráda.
- V čem je rozdíl? - A co baterie?
- Potřebujete baterie? - Ty asi nepotřebujeme.
Vždycky potřebujete baterie.
Ale ne, gelová pera nemusím.
Hlavu vzhůru, soustřeďte se.
To druhé je o něco silnější
a já asi budu potřebovat silnější.
Nakupování per.
Pojďte si nechat změřit tlak. Chcete?
- Myslíte si, že je to čisté? - Ne.
- Můžu vám zaručit, že ne. - Jo.
- Co se děje? - Ukazuje to něco?
Rozbila jste to.
Pomůžete nám se sfygmomanometrem?
- Jo, už to je. - Můžem. Dobrý?
Takže… jo. Máte poměrně vysoký pulz.
- To bude asi moje vina. - Vážně?
- Navíc jste nadšená, že jste v televizi. - Naprosto.
Máme tu něco užitečného?
- Vezmu si tu Old Spice. - Jen do toho.
Podívejte.
625 šťourátek do uší za pět dolarů. To je legrace?
Zákazníci CVS, pozor,
dnes šťourátka do uší zdarma.
Nezapomeňte se zastavit u naší hromady šťourátek.
Ale nejlepší na CVS jsou bonbóny.
Čtete mi myšlenky.
- Bože. - Děti milují bomby do koupele.
Ty kupuju ve velkém.
To je přesně ono. Jsme tu, protože jsme Američani.
Tak ještě něco, co budete potřebovat?
Ano, potřebujeme cestovní budík.
Kdy je ten test?
Koncem června.
Takže si dávám šest týdnů na maximální soustředění.
Budík smí mít jen 5 krát 5.
Perfektní. Dobře.
Kolik takových testů jste už absolvovala?
Dělám dost praktických testů, ale tenhle ještě ne.
Takže by to tedy měl být váš první oficiální.
- Jo. - Hodně zdaru.
- Zlomte vaz. - Díky.
Co chcete pro sebe a svou rodinu tak za deset let?
Jak chcete vypadat? Co budete dělat?
Doufejme, že i v příštích vládních garniturách
budu spolupracovat s Bílým domem při odvoláních a milostech.
A máte pocit, že to, na čem teď pracuje
v rámci trestní reformy současná administrativa,
nějak umožňuje vyvažovat demokracii
na bázi retrospektivní udržitelnosti?
Vůbec nechápu, co jste teď řekl.
Děkuju. Moc vám děkuju.
- Já taky ne. - Ještě jsem nedodělala tu školu.
Zkusím to znovu.
Vážím si toho, co děláte.
Ale můj pohled na současnou vládu to nezlepší.
Tomu rozumím.
Položím vám teď dotaz. Koho volíte?
Já vím, koho volím.
Každý mi volá a říká:
„Neopovažuj se vkročit do Bílého domu,
nebo máš po reputaci.“
A já říkám: „Já tam musím vkročit,
jinak ti lidé prostě nebudou mít šanci.“
- Jejich život, nebo má reputace? - Jistě.
Pro mě…
Musím říct, že vaše práce je úžasná.
Je to pozitivní síla,
která částečně eliminuje prezidentovo chování, které považuji za nepřijatelné.
Soustředím se na své úkoly
a upřímně jsem této vládě vděčná
za práci na vězeňské reformě.
Takže se budu držet svého
a budu se soustředit na to, co musím udělat,
protože víc dělat nemůžu.
Proč já ten pocit nemám?
Je možné, že nejsem tak dobrý jako vy?
- Podle mě… - Radši budu mlčet.
Je hezké, že umíte obětovat čas,
protože vím, že jste zaneprázdněná, vlivná žena,
a taky máte čtyři děti, všechny pod…
- Šest let. - Šest.
Jaké to je, proboha? Jak se dětem vede?
Je to to nejkouzelnější, nejdivočejší a nejzábavnější,
je to báječný, hektický pocit.
Je to naprosto stejné, jako moje dětství.
Má vlastní zkušenost,
kterou máme oba společnou se všemi rodiči na světě,
je nepředstavitelná
kombinace obav a strachu,
který o děti máte.
- Ano. - Nikdy to neskončí.
Ale současně je to taková radost, že to vše ostatní vyváží.
Samozřejmě. Jakmile se z vás stane máma, v té chvíli… myslíte na všechno.
Obzvlášť dneska si říkáte:
„Je jim ve škole a školce dobře, vycházejí s každým?“
Dali jsme naši dceru do kurzu tance
a přišla taneční soutěž. A hned myšlenky:
„Jak bude brát, když vyhraje, jak vezme, když nevyhraje?“
A to vás naprosto pohltí.
Jak se jí vedlo na té taneční soutěži?
Ona a Kanye vyhráli, myslím, že dva roky za sebou.
- Takže… - Tak moment, okamžik.
- Tam soutěží dcera a otec? - Ano.
Je to tak.
Ale trénovali, celý tanec vymysleli sami
a mají vlastní figury.
Tak tohle vás asi částečně zbaví strachu.
- Je to tak? - Ano.
Když jsme u toho, seznamte mě s celou rodinou.
- Sem s tím. Všichni. - Vnoučata taky?
Všechno, co tam máte.
- Od nejmladších k nejstarším? - Jakkoliv.
- Stejně to nepoznám. - Dobře.
Takže máme Psalma, kterému je osm měsíců,
Chicago, té jsou dva, Sainta, tomu jsou čtyři,
North, té je šest, já, 39 let, a Kanye.
A pak je tu Kourtney…
Lidi už se v tom ztrácí.
Scott, jejich děti, Mason, Penelope a Reign.
A pak je tu Khloé a ta má dceru, True.
A pak máme Roba a ten má dceru jménem Dream.
A pak je tu Kendall, která děti nemá.
A potom Kylie, která má Stormi,
a potom moje máma, Kris, a moje babička, MJ.
A co Brody?
A pak jsou tu děti Caitlyn. Má Burta, Brandona, Brodyho a Casey.
Zmínila jste Caitlyn Jennerovou,
kterou jsem znal jako Bruce Jennera,
zlatého medailistu v desetiboji z olympiády v roce 1976
a také vašeho nevlastního otce.
Teď je to Caitlyn Jennerová.
Jaká byla tahle zkušenost?
No, Bruce byl ten nejlepší otčím.
On… byl úžasný.
A pak, když mi bylo 26, máma odjela
a já jsem žila s ním
a…
když jsem vešla do garáže,
Bruce byl oblečený jako žena,
měl paruku, makeup, šaty, podpatky a ženské oblečení.
Tohle jste viděla poprvé?
Ano.
Tak jsem prošla kolem něj
do svého pokoje, sbalila si rychle tašku
a volala Kourtney: „Musím teď hned jet k vám.“
A ona se ptá: „Tys přistihla Bruce při nevěře?“
A já na to: „Kéž by.
Tak za chvilku o tebe.“
Odjela jsem k ní,
sedly jsme k počítači a začaly to zkoumat,
jako co to znamená…
A na internetu jsme našli
jeden díl pořadu Opry Winfreyové
o transsexuální ženě.
A pořád jsme ještě nechápaly, co to znamená.
A pak mi Bruce zavolal a řekl:
„Až budeš připravená, rád si s tebou sednu a promluvím,
ale zatím to nikomu neříkej.
Tvoje máma to netuší a zabila by mě.“
Byla jsem lehce zmatená,
protože jsem chtěla pomoc jemu,
ale současně být oporou pro mámu,
která o tom nic neví a je za něj vdaná už 22 let.
Zlomí jí to srdce,
mají spolu děti,
prostě je toho moc,
když odhalíte takovou věc. Zhroutí se vám svět.
Ale vím, že když mi bylo 30,
Caitlyn za mnou přišla a říkala:
„Tohle jsem cítila už jako malá, už od čtyř let,
a až teprve teď můžu být víc sama sebou.“
Když se zamyslíte, tak nevím, kolik jí bylo,
ale ten nepříjemný pocit, který trval až do téhle chvíle,
byste asi nikomu nepřála.
Určitě pomohla překonat bariéry
a otevřela dveře lidem, kteří to ne zcela chápali.
Ta odvaha, ta kuráž, nakonec to znám sám…
podílím se na chodu školy, kam chodí můj syn.
A osvěta v téhle oblasti
se neuvěřitelně posunula od těch časů,
kdy jste chodila do školy vy,
samozřejmě, že když jsem byl já v tomhle věku, školy ještě nebyly.
Je to velké povzbuzení.
A je od ní velmi záslužné, že pomohla
s osvětou v tomhle směru.
Pokud se vrátím ke své původní myšlence,
když jste byla malá,
začínal pořad Držte krok s Kardashianovými
a objevilo se jedno video.
Nevím, jestli to bylo trestné, ale šlo o porušení vašich práv.
Jo.
Muselo to pro vás být velmi nepříjemné.
A také trapné.
- Nevím, vypadalo to jako… - Ano, bylo mi něco přes 20.
Myslím, že každý, když je mladý, činí hloupá rozhodnutí.
Pokud já vím, neudělala jste nic špatného.
Byl to útok na vás a vy jste ho přežila…
Ano, sešli jsme se kvůli tomu, celá rodina,
a dokonce i moje babička.
Byla jsem naštvaná, když se to stalo,
byla tam i babička.
Ale pomohlo mi, že jsem o tom s ní mluvila, i s mámou,
a všichni mě podpořili.
A to pro mě znamená všechno.
A to od prvního dne,
kdy začal náš první
velký, veřejný skandál.
Takhle jsme vždycky všechno zvládali.
Mám svou rodinu a na ničem jiném nezáleží.
Když mně bylo tolik,
tak seznam věcí, za které bych se měl stydět,
byl tisíckrát větší, než byste stačila v životě stihnout.
Protože jsem bral drogy.
A byl pořád namol.
Takže jsem pořád vyváděl blbosti, typický opilec.
A kdybych věděl, nebo měl jen tušení,
že lidem kolem mě se nedá věřit,
- což se ukázalo v tomhle případě… - Ano.
… zdrtilo by mě to.
A teď si vezměte, že žijete v době, kdy všichni mají mobil,
všichni mají kameru.
Prakticky stačí, když si nacpete do pusy jídlo,
a lidi už pořizují šílené, ztrapňující snímky.
Já jsem se nikdy nahý neviděl.
Ahoj.
Ahoj. Natočím se, aby to bylo výraznější.
Dejte oblečení k sobě, abyste si udělali obrázek.
Líbí se mi hnědá. Hnědou bych si vzala.
Vezmu vás teď na prohlídku své ledničky.
Ahoj, Choo-choo.
Líbí se vám vaše oblečení z Wyomingu?
Jo.
Jste velmi úspěšná na sociálních sítích.
Čísla z Instagramu jsou až děsivá.
Jsou děsivá.
A pro vás je to práce na plný úvazek, že?
- Ano. - Jak často chodíte na Instagram?
Aspoň jednou denně.
Byli jsme na začátku přechodu
od běžných médií
a učili se pracovat se sociálními sítěmi.
Ale jsem ráda, že jsem měla zkušenost
z časů, kdy jsme měli jen Lena a Lettermana.
- Pamatuju si… - To nemusíte.
Nemusím, ale je to pro mě čest.
Když jste chtěl mluvit o nějakém produktu, zvýraznit ho, musel
- jste dělat rozhovory… - Ano.
Ale mě na tom fascinuje, že je to můj svět
a že ta čísla
ve srovnání s vaším Instagramem
jsou mrňavá.
Doufám, že se vás to nedotkne,
ale říkala jsem Kendall a Kylie:
„Jdu k Lettermanovi.“
a ony hned: „Ke komu? Co to je?“
Protože…
Ony se pohybují jen na sociálních sítích.
A mě to vážně překvapilo. Fascinovalo mě to.
Před měsícem jsem se rozčílil a málem udusil.
Co se týče vašeho Instagramu…
Ano?
Kolik máte na Instagramu sledujících?
-162 milionů. -162 milionů.
Když dáte na Instagram tyhle kleštičky na nehty, bum.
- Bude to bomba, objeví se všude? - Možná.
Já jsem si právě zřídil účet na Instagramu.
- Vážně? - Ano.
A sleduji jediného člověka, to jste vy.
- Nepovídejte. - Hodíte mi mobil?
Normálně hodit.
- Tak vy máte Instagram. - Hoďte ho znovu.
Ježíši.
- Umím fakt dobře chytat. - Hoďte mi mobil.
- Tak chytejte. - Jak pitomci na baseballu.
Jak se tu dostanu na Instagram?
Co je to? A proč máte…
- Tohle je… - zabalený mobil jako vánoční dárek?
Fakt je to váš mobil?
- Jo. - To není možné.
Proč máte takový telefon? Není to rekvizita?
- Ne, jsem… jsem kreativní. - Ne.
Jestli chcete selfie, musíte… Hezky staromódně.
Ahoj, ahoj.
- Určitě? - Já nevím.
Ne, tady je nějaké tlačítko, ale nedostanu se k němu.
Jasně, tak jo.
- Podívejte, Kim. - A je to.
To je zoufalý.
- To teda jo. - Vypadá…
- Ano. - Asi souhlasíte, díky.
Jen to prostě nechápu.
- Vidíte rozdíl v osvětlení? - Jsme tam.
- Výborně. - Ano a dám vám to na AirDrop.
Víte, co je AirDrop?
- Jasně. - Dobře.
Bože, vy mě fakt sledujete.
Hezký.
Chci říct lidem: „Právě jsem spolkl baterii. Co vy na to?“
Vím, co nechci. Aby psali nenávistné posty.
Jo.
Žádnou nenávist.
Dobře.
Zkuste si to.
Co? Říct lidem, že jsem spolkla baterii?
- Jo. - Na svém Instagramu?
Uvidíme, co se stane.
- Hezký. - Takže instagramové příběhy.
Jo.
- Ahoj, lidi. - Ahoj, lidi. Mám tam být taky?
- Můžete. - Tak jo.
- Čau, lidi. - Ahoj.
Jeden z nás spolkl baterii. Jsme v CVS. Kdo myslíte, že to je?
Právě jsem spolkl baterii. Byla tužková.
Bude to zdravotní problém? Já nevím.
Ale můžeme se tu zeptat lékárníka.
To je pravda, jdeme do lékárny.
Ahoj, lidi.
Ahoj, lidi. Mám tam být taky?
- Můžete. - Bezva.
Koukněte. Vidíte?
Víte, že dnes si už můžete udělat vlastní fotku na pas?
Váš telefon dělá takové zabarvení do zelena, jako Grinch.
Míval jsem TV show.
Byl jsem tam každý večer a měl asi 300 sledujících,
ale to bylo obecenstvo.
A teď… je z toho virál, ano?
Bojím se, když budou děti pořád na sociálních sítích,
zničí to jejich schopnost zírat bezmyšlenkovitě celý den na televizi.
Propagujete i věci, na kterých vám nezáleží,
jen pro zábavu?
Ne, ale dřív pořád.
A taky… se mi to vymstilo.
Propagovala jsem přípravek na hubnutí a pak…
Carl’s Jr.
Dělala jsem to souběžně.
- Bylo to hodně… Byla jsem… - Páni!
Tuhle si nechám.
- Ještě musíte přidat popisku. - Jo, popisku.
„Pomoc, spolkl jsem baterii.“
Dejte to tam a uvidíme, za jak dlouho je tu sanitka.
POMOC, SPOLKL JSEM BATERII
- Myslíte, že už je pro mě pozdě? - Upřímně řečeno, trochu jo.
Protože, podle mě, neudržíte s Instagramem krok.
Takže proto…
Pro mě je to spousta práce, udržet to v chodu.
Je to skutečné? Vážně je to váš mobil?
- Pořád nemůžu… - Koukněte na mě.
- K některým písmenům není přístup. - Moment, teď nemůžu.
- Teď jste to ztratila. - Ano.
Nula lajků.
Někdo mi rozbil mobil.
Dneska můžete rozjet obchodní značku…
Je to tak, proto jste se pustila do Skims.
- Ano. - Budu k vám upřímný.
Ještě tak před měsícem
mi zeštíhlující oblečení nic neříkalo.
Vážně ne. A přesto… Prostě ne.
Nikdy jsem o něm neslyšel. A pak někdo řekl „Spanx?“
A já řekl: „Ne, žádný Spanx.“
A vy uzavřete dohodu s Instagramem a řeknete:
„Poslouchejte, dětičky. Co zeštíhlující oblečení pro všechny?“
Díky moc, že jste přišli.
Není zač!
A během minuty
se prodají čtyři miliony kusů zeštíhlujícího oblečení.
Takhle to bylo?
- Prakticky ano. - Páni!
Hezký.
Řeknu vám takovou historku z vlastního života.
Nedávno jsme byli se synem lyžovat
a dostali se nějakých 150 kilometrů od chaty.
Měl jsem na sobě dlouhé spodky.
A jsem ve věku, kdy občas musím…
Odskočit si.
Ano.
Je to prakticky nemožné.
Byl tenhle problém vyřešen?
Tak pro ženy dávám na trh
zeštíhlující prádlo s otvorem na močení.
- Než tohle budou dávat, je na trhu. - Tak tohle si zaslouží chválu!
Ale musím říct,
že testování, jak velká nebo malá
- má být ta čůrací díra… - Dobře!
… byla zajímavá zkušenost.
Tomu věřím.
Kardashianové a jejím sestrám loni v říjnu na akci Fashion Week v Paříži
někdo odcizil šperky za deset milionů dolarů.
Jak je jí?
Jste v Paříži.
Dojde k loupeži.
Když řeknu loupež,
tak to nevystihuje tu skutečně děsivou noční můru.
Ano.
- Myslela jste si, že umřete. - Ano.
Jak je to dlouho? Tři roky?
Bylo to před třemi lety a probíhal Fashion Week.
Zabalila jsem si všechny šperky, to jsem nikdy neudělala.
Všechno, co jsem měla, jsem dala do kazety na šperky
a odvezla s sebou, říkám si:
„Když jsme v Paříži, musím vzít to nejlepší.“
A týden předtím mi
Kanye koupil nový prsten.
Byla jsem z něj nadšená, byla jsem na něj hrdá
a natočila ho na video a ukazovala na sociálních sítích.
Kanye přiletěl, protože se mu nelíbil můj outfit,
tak přiletěl, aby mi vylepšil styl.
Odkud přiletěl Kanye?
Z turné v USA.
- Nevím už, kde byl. - Někde.
- Boise. Byl v Boise. - Ano.
Idaho, jo, Boise.
- Viděl fotku vašeho outfitu… - Viděl fotku mého outfitu.
Řekl: „Přiletím prvním letadlem.“
A…
No tak! Dámy a pánové…
jestli tohle není skutečná láska.
A co bylo dál?
Zajímavé je, že jsme šli na oběd, já a Kourtney, Stephanie
a Simone.
Já a kamarádky jsme ten den byly na obědě…
a já říkám: „Kdyby vás někdo chtěl okrást, co uděláte?
Daly byste jim to?“
Jak jsme na to přišly? Fakt divný.
A já povídám: „Řekla bych,
ať si vezmou všechno.“
Nic není důležité.
A pak, téhož večera,
Kanye odjel, protože… měl to své turné.
Kourtney odjela do klubu.
A tehdy jsme cestovali s jediným tělesným strážcem
a já jí řekla: „Tak ho vezmi s sebou, ty jdeš ven, já ne.“
A pak, asi tak ve tři ráno,
jsem slyšela na schodech dupot.
Tak mě napadlo, že Kourtney a kamarádka Stephanie přišly opilé
a chovají se hlučně a otravně.
Tak jsem na ně párkrát zařvala.
A došlo mi, že nereagují.
Okamžitá panika.
Věděla jsem, že tam někdo je.
Jako že po mně někdo jde.
To poznáte.
Chtěla jsem volat na nouzovou linku.
Jen se mi nevybavilo, kam se volá ve Francii.
Na 911 ne.
- Takže… - Používají francouzská čísla.
Tak jsem volala strážci,
ale najednou se dveře otevřely a byli tam policisti.
Aspoň jsem si to myslela. Sebrali mi mobil…
a odnesli ho, nebo si to aspoň myslím.
Takže lupiči oblečení jako policisté.
- Chápu to správně? - Jo.
- Ano, policisté s maskami. - Kolik jich bylo v místnosti?
- Dva. - Jenom dva.
Ale přivedli zespoda vrátného, v poutech.
Mířili na něj pistolí.
Mluvili, nebo spíš křičeli na mě francouzsky.
A já jsem se posadila…
A pak… Oni pořád opakovali „prsten“.
A já byla tak vyděšená, tak jsem jen říkala: „Cože?“
Asi minutu mi to nedocvaklo.
A pak ten chlap udělal: „Prsten.“
Měla jsem ho vedle postele.
Tak mu ho podávám a on mě chytil.
Měla jsem noční košili a pod ní už nic.
Nechci brečet.
Ne, to ne.
Je to dobrý?
Nechci si zničit makeup.
Dobrý. Makeup drží.
Tak jo.
Tak mě popadl a přitáhl k sobě.
Ale já pod tím nic neměla,
tak si říkám: „Teď přišla chvíle, kdy mě znásilní.
Srovnej se s tím, protože… Tohle tě teď čeká.“
Je to takové to…
„Připrav se na nejhorší.“
Tak jsem se připravila a…
Ani nevím, proč pláču, už jsem o tom mluvila.
Ale pak mi dali pouta a spoutali stahovacími páskami a izolepou.
A pak mi páskou zalepili ústa a oči.
A než mi přelepili oči, tak jsem viděla…
Než mi zalepili páskou oči, tak jsem si všimla,
že našel mou skříňku na šperky, zvedl ji a povídá „Aha!“
Chápete? Jako: „A máme to.“
Ale pořád jsem se dívala na vrátného, protože jsem nevěděla, kdo to je.
A ptám se: „Co se děje? Umřeme?
Povězte jim, že mám děti.
Mám děti, mám manžela, mám rodinu.
Musím se vrátit domů.
Ať si vezmou, co chtějí.
Nikdy neřeknu, že jsem je viděla.
Ať si vezmou všechno.“
A pak…
Pak jsem viděla, jak na mě míří, a napadlo mě: „Tak to je konec.“
A pořád jsem myslela na Kourtney.
Na to, že až se přijde, tak tam budu ležet mrtvá
a ona se nikdy…
Do smrti se nezbaví toho traumatu, že mě tam viděla.
Na společném pokoji. Na její posteli.
Ale říkala jsem si, že je to můj osud.
A pak ten chlap…
Pořád mi šeptal „Ty v pořádku.“
Ten druhý, co neměl tu zbraň.
Říkal: „Pšš. Když ty pšš, tak v pořádku.“
Neuměl pořádně anglicky, ale já si říkám:
„Jasně, takže… dává mi tím nějaký signál?“
Tolik vám toho běží hlavou.
Sledovala jsem všechny možné kriminálky,
tak mě na chvilku napadlo:
„Podívej se mu do očí. Jaké má oči a vlasy?“
Člověk se snaží dělat to, co by měl,
a vůbec mu to nejde.
Vůbec mu to nejde a…
Zvedl mě a strčil do vany.
A pak mě znovu zvedl, položil mě na podlahu a utekl.
Detektivové vtrhli do pařížského bytu a prohledali i jeden venkovský dům.
Tento týden zatkli sedmnáct lidí,
většině podezřelých je kolem 50, jednomu i 70 let.
Zatkli kvůli tomu pár lidí a já jsem četla jejich doznání,
takže mi došlo, že mě sledovali
celé dva roky a tohle bylo vyvrcholení.
- Ti lupiči? - Ano.
Nevěděla jsem, že mají někoho ve výtahu,
někoho vepředu, někdo natáčel na kameru,
někdo musel rozbít dveře, jiný přistavit auto.
Byl to celý tým lidí, kteří to plánovali.
Takže to nebylo, že by to prostě zkusili…
Prý to chtěli zkusit na předchozí cestě,
ale byl tam Kanye a měli strach.
A pak prý viděli na sociálních sítích…
že mám ten obrovský nový prsten.
No a tohle…
Já šperky nekradu.
- A nikdy jsem… - To je dobře.
Taky mě o ně nikdo nikdy neokradl.
Přijde mi, že šperky na téhle úrovni je asi dost těžké prodat.
- Vy víte, kolik…? - Taky mě to napadlo.
Ale určitě se prodaly na černém trhu.
Provedli ale obrovský zátah
a všichni jsou ve vězení a čekají na soud.
A jak dlouho to trvalo? Protože existuje určité…
nejisté kritérium, ale existuje, je to šok, strach,
posttraumatické stavy, kterými si člověk projde.
A vás znají po celém světě,
na spoustě sociálních sítí a těch lidí je opravdu hodně.
Rozhodně trvalo tak rok, kdy jsem opravdu byla…
paranoidní z toho, že lidi ví, kde jsem.
Ani jsem nechtěla do restaurace, myslela jsem,
že si toho někdo všimne, pořídí obrázek, pošle ho,
někdo další zjistí, že nejsem doma, a ví, že jsou tam děti.
Vážně…
jsem ze všeho měla strach.
V noci nemůžu spát, dokud kolem sebe…
v domě nemám takových šest bodyguardů.
A stala se z toho pro mě realita a tak je to v pořádku.
Ano? Opravdu je to v pořádku?
Pro mě by to v pořádku nebylo.
Kromě té trošky pláče jsem zcela v pohodě.
Opravdu.
Vzpomínám si, jak jsem z auta volala všem sestrám.
Měly jsme konferenční hovor. Řekla jsem: „Ještě, že se to stalo mně.
Jsem psychicky hodně silná
a vás všechny by to
nadosmrti rozhodilo.“
Jste v pořádku, i když jste o něco přišla,
jste, díkybohu, živá
a vaše děti nepřišly o matku, a tak dále.
Neříkal vám někdo, že se tu smí mluvit vulgárně?
Bohužel, ne.
Nikdo neříkal…?
To je Netflix, že?
Ano, ale říkali… Říkej, co chceš, jen ne „do prdele“.
Jasně…
Má oblíbená nadávka.
Kanye, kterého trochu znám,
má obrovskou energii.
A obrovský intelekt.
Kdo vydělává víc peněz?
Asi on.
- Asi? - Asi ano.
Jak moc jste od sebe?
Jsme vyrovnaní.
To je dobře.
Oběma nám pámbu nadělil, vede se nám dobře.
A jsem za to vděčná.
Mohla byste dělat to všechno, co děláte,
mohla byste to dělat, kdybyste byla ze Cincinnati?
Uspěla byste i tak?
Zvládla byste to bez pořadu Držte krok s Kardashianovými?
Nebo kdybyste nepracovala jako stylistka pro Paris Hiltonovou?
Netuším, co je stylistka. Nevím, jak jste tu práci sehnala.
Bez ohledu na to, jak se naše životy
změnily kvůli tomu pořadu a filmování,
pořád jsme to my.
Vím, že spoustu let jsme chtěli ukázat, jak se snažíme, jak jsme cool,
jak chceme být slavní, jak po tom toužíme,
ale ten pořad teď ukazuje, že jsme normální, že jsme běžná rodina.
Takže je to vlastně úplně naopak.
Tak k tomu bych rád něco dodal.
Zaprvé, nedávno jsem se díval na video vaší normální rodiny.
Vzala jste nás na prohlídku všech vašich 18 lednic.
Tak jsem si říkal: „Tahle rodina není normální.“
Ale byli s námi už dřív,
viděli časy, kdy jsem si ani nemohla dovolit nájem.
Bez pořadu Držte krok s Kardashianovými nejsme tam, kde jsme,
a proto se i dál dělíme o naše životy, i když…
reálně vzato, kdybychom něco dali na sociální sítě,
vyděláme víc, než za celou řadu.
Jsme už takoví a to nás jako rodinu stmeluje.
Přes všechna ta zklamání a bolest
jste to nakonec vzala za správný konec.
Blahopřeji ke všemu, čeho jste dosáhla,
i k tomu, že zvládáte svůj pozoruhodný život,
a doufám, že se vám teď už bude jenom dařit.
- Děkuji. - Bůh vám žehnej.
- Díky moc. - Děkuju.
Hezký den.
Je to velká čest. Těšilo mě.
Mockrát díky. Pozdravujte Kanyeho.
- Díky, vyřídím. - Děkuju.
- Díky moc. - Kim Kardashianová, dámy a pánové.
Koukejte, co to je? Sluchátko s mikrofonem?
Co to má být?
Co je to?
K vašemu mobilu.
Ale myslím, že se to s vaším mobilem propojit nedá.
České titulky: Petr Miklica