‫- הפרק הוקלט במרץ 2020,‬ ‫לפני מגפת הקורונה -‬
‫- הבדיחות שלי הן משנת 1983.‬ ‫דייב -‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫תודה.‬
‫תודה. בסדר.‬
‫תודה רבה.‬
‫אם אתם במצבי, ואתם יוצאים,‬
‫ואתם רואים אנשים, והם מגיבים,‬
‫אפילו אם זה מלאכותי,‬
‫אפילו אם זה…‬
‫אפילו אם זה עורר באופן מלאכותי,‬
‫הריגוש…‬
‫שזורם במעלה עמוד השדרה שלי לא ניתן לתיאור.‬
‫תודה. היי, מה שלומכם?‬
‫טוב, מתחילים, גבירותיי ורבותיי.‬ ‫אני מאוד מתרגש.‬
‫יהיה כיף, ואתם תהיו בבית בזמן…‬
‫לא יודע. מה שלא תעשו בבית.‬
‫תעשו לי טובה,‬ ‫קבלו בבקשה את המועמד פעמיים לאוסקר,‬
‫מר "קופה", רוברט דאוני ג'וניור.‬
‫היי! רוברט, טוב לראות אותך.‬
‫עבר זמן רב.‬ ‫-טוב לראות אותך.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-העונג שלי.‬
‫כן.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-נהדר.‬
‫נחמד. נכון שזה נחמד?‬
‫תודה רבה על הנדיבות שלך.‬ ‫תודה רבה שהגעת לפה.‬
‫כן.‬
‫ואתה יודע איך זה הולך.‬ ‫אני אשאל אותך שאלות.‬
‫אתה יכול לענות. אתה לא חייב לענות.‬
‫ואני אדבר לרוב.‬
‫רק בגלל שאני כזה.‬ ‫-נהדר.‬
‫ואני רוצה להתחיל עם משהו אישי.‬
‫חשבתי שאצטרך לעבור‬ ‫ניתוח להחלפת מפרק ירך כי זה ה־דבר.‬
‫כולם מחליפים משהו.‬ ‫-כן. כן, אדוני.‬
‫אז הלכתי אל האורטופדית והיא אמרה, "לא".‬
‫אתה מקשיב?‬
‫כן.‬ ‫-בסדר.‬
‫חכה רק רגע.‬
‫אכפת לך אם אקח שנייה לעצמי,‬
‫ואוודא שהמראה הקטן הזה בסדר כאן?‬
‫אני יודע שאתה בתנופה. חיממת אותם.‬
‫זה הלילה שלך, מותק. אני רק פה.‬ ‫-סליחה.‬
‫טוב, תמשיך.‬ ‫-זה היה חצוף מצדי.‬
‫לא עכשיו, נגיע לשם.‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫אז…‬
‫היא אמרה, "לא,‬ ‫אתה לא זקוק לניתוח להחלפת מפרק ירך.‬
‫יש לך משהו מסובב.‬
‫יש איזה שריר שמגיע מפה עד לפה".‬
‫כן.‬ ‫-אז חשבתי, "נהדר",‬
‫כי אם אפשר להימנע מהחלפה של מפרקים ראשיים,‬
‫כדאי להימנע מזה.‬
‫אז קראתי עליך,‬
‫ונתקלתי בדיסציפלינה של אמנויות לחימה,‬
‫ואני מאמין שהדיסציפלינה שלך היא וינג צ'אן.‬
‫זה נכון.‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו, בהתחשב בבעיה שלי,‬
‫כן.‬ ‫-מה דעתך?‬
‫אתה יודע,‬ ‫אתה מנסה לצפות מה תהיה שאלת הפתיחה…‬
‫ואז יש את דייב לטרמן.‬
‫כן.‬
‫אני…‬
‫אמנויות לחימה זה טוב לכל דבר.‬
‫הייתי ממליץ לך כי זה צורת יין,‬ ‫זה לא ג'ו ג'יטסו,‬
‫שם היינו נועלים וחונקים זה את זה.‬
‫ורצועת השוקית, כל האזור פה,‬
‫וכל הירך.‬
‫אתה מרגיש מוגבל בתנועת הירך?‬
‫לא, זה מה שמצחיק.‬
‫אני יכול לרוץ ולעשות, וזה לא הרבה,‬
‫כל מה שנהגתי לעשות.‬
‫אבל הם אומרים שזה הופך לאבקה ואתה צריך…‬
‫זאת בעיה.‬ ‫-הם אומרים…‬
‫הם נתנו לי דף של מתיחות מאוירות.‬
‫אתה יודע, כמה זמן זה יימשך?‬
‫כן. אתה יכול לעשות מתיחות,‬ ‫או שאתה יכול לבוא להילחם.‬
‫כל עוד אתה עושה משהו.‬
‫כן, אבל…‬ ‫-כן.‬
‫אלך להביא את הכלים שלי. תן לי להסתכל.‬
‫אני כל כך שמח שאתה פה,‬
‫ואני יודע עליך הרבה עכשיו.‬
‫וככל שאני יודע יותר, אני מחבב אותך יותר.‬
‫כן, ו…‬
‫אני אגיד לך,‬ ‫כשהגעתי לקליפורניה לראשונה, ידעתי על אביך,‬
‫ולא נראה לי שזה היה מדויק לגמרי,‬
‫אבל הרגשתי וידעתי‬
‫שהוא היה מן קולנוען מלומד ואזוטרי.‬
‫עכשיו, זה לא לגמרי מתאים, נכון?‬
‫כלומר, זו ביקורת מחמיאה, כן.‬
‫כן, והוא היה, אתה יודע,‬ ‫סוג של קולנוען מתרבות הנגד…‬
‫מניו יורק,‬ ‫ואז הגענו פה לזמן מה, וחוזר חלילה.‬
‫נכון.‬ ‫-כן.‬
‫והאם זה "ארמון גריזר"?‬
‫"ארמון גריזר".‬ ‫-כן.‬
‫והאם זה הסרט הכי ידוע שלו?‬
‫יש סרט שהוא יצר ב־1968 בשם "פאטני סוופ".‬
‫"פאטני סוופ", נכון.‬ ‫-הוא כנראה רב־השפעה.‬
‫"ארמון גריזר" הוא מהאהובים עליי.‬
‫יש עוד אחד שנקרא‬ ‫"שני טון טורקיז לטאוס הלילה",‬
‫שאני אוהב מאוד.‬
‫זה מקסים.‬ ‫-כן, הוא טוב.‬
‫אבל "מחוק המרפקים",‬ ‫"באבו 73", "אין יותר תירוצים".‬
‫הרבה…‬
‫אנשים כמו פול תומאס אנדרסון,‬
‫או אנשים שהם מעריצים גדולים של דאוני האב,‬
‫או החבר הטוב שלי, אנתוני מייקל הול,‬
‫אנחנו מצטטים דברים‬ ‫מהסרטים של אבא שלי כל הזמן.‬
‫והופעת בכמה מהם? האם אחת העסקאות הייתה,‬ ‫"אנחנו צריכים ילד. מה עם רוברט?"‬
‫זה היה ככה?‬ ‫-מאה אחוז. יותר כמו, "אנחנו צריכים ילד…"‬
‫לדעתי אפילו בסרטים עצמאיים‬ ‫יש חוקי עבודת ילדים,‬
‫אבל איתי זה, "זה הילד שלי,‬ ‫הוא יעשה מה שאגיד. שישן אחר כך".‬
‫אז זה היה…‬
‫וזה היה כיף? כמו מה שעשינו עכשיו בבית?‬
‫זה הרגיש מאוד טבעי,‬ ‫וזה גם חלק מהדינמיקה המשפחתית,‬
‫וכמו כל דבר אחד, אתה לומד…‬
‫אתה מתחיל ללמוד על החיים‬
‫דרך העדשה של הדברים שהוריך עושים.‬
‫אז בתקופת ההתבגרות שלך,‬ ‫האם אי פעם חשבת לעצמך,‬
‫"אני אהיה…‬
‫אני אלמד תכנות, אני אלמד תכנון כלי רכב"?‬
‫או שזה תמיד היה,‬
‫"אני אהיה שחקן.‬
‫שיהיה, אנחנו עושים את זה בבית"?‬
‫תסתכל עליי.‬
‫לא, מה זה אומר?‬
‫כלומר…‬
‫הייתי קופץ מעל הגדר בתיכון סנטה מוניקה.‬
‫הייתי מטפס לתוך בית הספר‬
‫כי פספסתי את השיעורים הראשונים,‬
‫הולך לשיעור ההקלדה של חברה שלי, ג'ניי,‬
‫ומבלה שם.‬
‫אולי הולך להיות עוזר הוראה בשיעור תיאטרון,‬
‫ואז מטפס בחזרה מעל הגדר.‬
‫לא למדתי הרבה שיעורי הנדסת מחשבים או…‬
‫אתה סיימת ללמוד בתיכון, נכון?‬
‫כמעט סיימתי.‬
‫אני הייתי…‬
‫קיבלתי תעודת גמר. נדבר על זה אחר כך, אבל…‬
‫ומה קרה לחברה שלך?‬
‫אני לא יודע.‬
‫ובכן, היא כאן הערב. צאי החוצה!‬
‫זו תהיה הפתעה נהדרת.‬ ‫-כן.‬
‫דמיינו את מחשבת התחילה להוביל אותי‬
‫לסיפור על ג'ניי גראבינו…‬
‫כי היא היחידה שעדיין מקומית‬
‫והוא הצליח להביא.‬ ‫-נכון.‬
‫עכשיו, החברים שלך, החבר'ה מהתיכון,‬
‫גם התעניינו בתיאטרון?‬
‫יש שלושה אחים למשפחת שין.‬
‫יש את אמיליו, שאנחנו מכירים,‬
‫ויש את צ'ארלי, האח הצעיר,‬
‫והאח האמצעי הוא רמון.‬
‫רמון אסטבז.‬
‫וכשלמדתי בתיכון סאמו,‬ ‫השתתפנו במחזה "אוקלהומה".‬
‫סליחה, תיכון סאמו?‬ ‫-סנטה מוניקה. אתם יודעים, תיכון סאמו.‬
‫סליחה, מסטיק הניקוטין שלי.‬ ‫החניתי אותו ואז הוא נדבק לשיניים.‬
‫ובשלב מסוים, תלוי כמה זה יימשך,‬
‫אצטרך לחדש את הניקוטין שלי.‬ ‫-בסדר.‬
‫רמון אסטבז הוא אח אמצעי אקסצנטרי,‬
‫והוא אמר, "לוהקת בתור ויל פרקר,‬
‫תצטרך לרקוד סטפס, אז בוא לאולפן שלי,‬
‫ואתחיל ללמד אותך סטפס".‬ ‫ואני הייתי כזה, "אתה מה?"‬
‫ובבית שלהם,‬ ‫הייתה להם רחבת ריקודים קטנה ובר,‬
‫שם רמון אסטבז היה מתרגל אותי בצעדי הסטפס. ‬
‫ואני הסתכלתי מסביב וכזה,‬ ‫"טוב, לא לזה ציפיתי".‬
‫לא.‬
‫אבל זה בהחלט היה שימושי אחר כך.‬
‫אני תוהה, אני חושב על "צ'פלין".‬
‫אני בטוח שחלק מהכישורים,‬
‫ואולי לא, אולי אני ממציא,‬
‫היו שימושיים בסרט הזה.‬
‫כן, פעם זה היה בקורות החיים.‬
‫זה נקרא כישורים מיוחדים, נכון?‬
‫זה היה כזה, "סייף"?‬
‫"כן."‬
‫"אתה רוכב על סוסים?" "כמו הרוח."‬
‫"טוב, סטפס?"‬
‫"בהחלט רוקד סטפס. את זה אני עושה."‬
‫אתה יודע, זה היה כל זה.‬
‫אז, זה אבא שלך,‬
‫זה אתה במהלך התיכון.‬ ‫-כן.‬
‫אימא שלך, שחקנית.‬ ‫-בהחלט.‬
‫והתפקיד המתמשך שלה, התפקיד הקבוע, ב…‬
‫"מרי הרטמן." כן.‬ ‫-"מרי הרטמן." כן.‬
‫וזה היה הפרויקט האחרון שלה, נכון?‬
‫כן, זה קרה אחר כך,‬ ‫והיא שיחקה דמות בשם מיוריאל,‬
‫שהייתה אשתו המוזרה לשעבר של צ'רלי,‬ ‫והיא הייתה קורבן שריפה, ו…‬
‫וזה פשוט היה דבר מוזר,‬
‫כי התרגלתי לכך שהיא תמיד שיחקה‬ ‫בסרטים של אבי, או הייתה בבית איתנו,‬
‫ואז היא שוב הייתה בקליפורניה,‬ ‫שיחקה בתפקיד אמיתי,‬
‫ומן הסתם לא ראיתי אותה הרבה כי היא עבדה.‬
‫וממה שידעת, היא הייתה טובה במה שהיא עשתה?‬
‫נפלאה.‬ ‫-כן.‬
‫וכמו אשתי, שיושבת שם…‬
‫היי, מותק.‬
‫אומרת…‬
‫סוזן דאוני, אסקווייר. היי.‬
‫היא לא תעמוד. אני יודע שלא.‬
‫היא מנופפת לנו.‬
‫מנופפת לנו.‬
‫כמה זמן אתם נשואים? איך פגשת את אשתך?‬
‫סוזן ואני היינו…‬
‫טוב, יש סרט שנקרא "גותיקה".‬
‫זה סרט אימה עם האלי ברי.‬ ‫זוכר את הסרט הזה?‬
‫בזמנו כשלוהקתי ב"גותיקה",‬
‫אני הייתי בשיא,‬ ‫בוא נגיד, אי יכולת ההעסקה שלי,‬
‫ו…‬
‫אני חושב שהרווחתי 40 סנט מדולר‬
‫כי הייתי צריך לבטח את עצמי וכל מיני,‬
‫והם אמרו, "סוזן,‬
‫הבחור הזה גורם לצרות.‬ ‫תצטרכי לפקוח עליו עין".‬
‫וזה מה שהיא עשתה.‬
‫וכמה זמן אתם נשואים?‬
‫התחתנו ב־2005, אז אני מניח שזה יהיה…‬
‫בערך 15.‬ ‫-משהו כמו 15.‬
‫בערך 15. טוב…‬ ‫-כן.‬
‫מצחיק שגם אתה אומר את זה, כי…‬
‫הוריי היו נשואים במשך 15 שנים, וזה נראה…‬
‫בתקופה של שנות ה־60 וה־70,‬ ‫זאת הייתה תקופה ארוכה.‬
‫ולדעתי נעבור אותה.‬
‫יופי.‬ ‫-כן. נכפיל אותה.‬
‫זה טוב.‬ ‫-נשלש אותה.‬
‫יש לך ביבר בבית.‬
‫כמו גן החיות המחוזי‬ ‫של מערב לוס אנג'לס או משהו.‬
‫כן, אני כמו ד"ר דוליטל על תקציב.‬
‫- ביתו של רוברט דאוני ג'וניור‬ ‫מליבו, קליפורניה -‬
‫המקום היה מרכז ישן להצלת כלבים וסוסים.‬
‫אתה יודע, זה כמו חלל שלילי.‬ ‫אתה רואה שם חצר, אתה כזה,‬
‫"בטח נוכל להכניס לשם כמה עזים".‬
‫וכל אלה הן חיות מקלט?‬
‫חלק מהן,‬
‫ואת חלקן פשוט רכשנו,‬
‫אבל לכולן מתייחסים כאילו שהן זכו בלוטו.‬
‫מה הן אלפקות בדיוק? הן ממשפחת האלפקות?‬
‫כן, הן כמו לאמות פחות אגרסיביות.‬
‫זו ההבנה המוגבלת שלי.‬ ‫-ומה עם יאקים?‬
‫הן ממשפחת היאקים?‬
‫אני לא יודע איפה… איך מזהים יאק.‬
‫ומבחינה גאוגרפית, למה הן אצלך?‬
‫זה תחביב?‬ ‫-כן.‬
‫זה…‬
‫אנחנו מתעסקים ברכישות…‬ ‫-אפשר לגעת?‬
‫בשמחה. היא פלומתית. היא ידידותית מאוד.‬ ‫היא בטח רוצה לרחרח את הראש שלך.‬
‫הן מסתערות!‬
‫אלוהים אדירים!‬
‫זהירות. מי עשה את זה?‬
‫היי, תעזבו אותו.‬
‫מה זה היה?‬ ‫-הן רוצות הובלה.‬
‫אלה יצורים נורא צייתנים,‬
‫מתחשבים ונפלאים.‬
‫אני לא יודע כלום על אלפקות.‬
‫בבירור.‬ ‫-רק שאלה מאוד חמודות.‬
‫מאיזה חלק של העולם? מאיפה הן?‬
‫מדרום אמריקה?‬ ‫-לדעתי מדרום אמריקה, כן.‬
‫איך הן מקבלות מסמכים‬
‫להגיע מדרום אמריקה עד לפה?‬ ‫-בדיוק.‬
‫ציינתי לפניי.‬
‫כל קליפורניה היא מקום שבו יש הרבה אלפקות,‬
‫ויש בחורות שמתעסקות עם אלפקות,‬
‫והן אוספות את הצמר, והן סורגות.‬
‫אז נראה לי שנוביל אותן החוצה.‬ ‫-הן ממש חמודות.‬
‫שלום.‬ ‫-כן, היא נורא ידידותית.‬
‫זה בסדר לגעת בהן.‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫אלה אלפקות נורא מוזרות.‬ ‫-אלה…‬
‫אלה חזירי קוני־קוני.‬
‫וואו, בנאדם!‬
‫למה הם אצלך?‬
‫תסתכל עליהם. הם נפלאים.‬
‫טוב, קדימה, בחורים.‬
‫קדימה.‬
‫יש לזה הרגשה מעט תנ"כית, לא?‬
‫לוקחים אותם לעיר?‬ ‫-לוקחים…‬
‫איזו מן צואה…?‬
‫אני חושב שזה… זה קקי של חזיר שם.‬
‫זה מהחזירים, כן.‬
‫ובמקומם, הייתי רוצה להשליך כמה ק"ג‬
‫בדרך למגרש המשחקים בעצמי.‬ ‫-היי.‬
‫עכשיו, ה… היא הידידותית.‬
‫בבקשה.‬
‫החיות, הן אוהבות אותי.‬ ‫-וואו.‬
‫החיות פשוט אוהבות אותי…‬ ‫-ממש לוחש לאלפקות.‬
‫תראה את זה. איזה מן עץ זה?‬
‫זה סוג של אלון או משהו כזה?‬
‫אני לא יודע…‬
‫זה ארז.‬ ‫-ארז.‬
‫זה ארז?‬ ‫-אתה בטח צודק.‬
‫כמה זמן אתה ואשתך גרים פה?‬
‫מאז 2009.‬
‫אני הייתי פחות או יותר…‬
‫הגעתי עם קיטבג וחייתי על חשבונה כמה שנים,‬
‫ואז איחדנו משאבים‬ ‫כשהספינה שלנו הגיעה ומצאנו את עצמנו פה.‬
‫סוזן ידעה למה היא נכנסת כשנפגשתם?‬
‫לא, הייתה לה תמימות מערב תיכונית נפלאה.‬
‫כן.‬
‫ואז היא קיבלה השכלה רדיקלית.‬
‫היא פגשה שניים ממני,‬
‫ואז היא גירשה אחד מהם,‬
‫ואמרה שתישאר עם השני.‬ ‫-כן.‬
‫וזה היה זה? זה היה כל העסק? זה היה השינוי?‬
‫זה אף פעם לא כל העסק, אבל לדעתי יודעים,‬ ‫כשמוצאים בת זוג נהדרת לחיים,‬
‫מבינים שהקרבה היא הכרחית,‬
‫ואולטימטומים נוטים לעבוד.‬ ‫-כן.‬
‫דנדי ומיס בריין נמצאות אצלך,‬
‫ואני מוביל את פאזי ואת אלפא מדרה.‬
‫מיס בריין זה שם כל כך חמוד.‬
‫כן, מיס בריין מתוקה.‬
‫אוי, ממש נמאס לה.‬ ‫אני חושב שהן יודעות לאן הן הולכות.‬
‫שנעזוב או שנשחרר אותן מהשרשראות?‬
‫לא. תגיד אתה,‬ ‫אבל נאמר לי שאנחנו נסמן אותן.‬
‫רוצה לעשות "ד.ל." קטן?‬
‫ד', קו נטוי, ל'?‬
‫זה היה, אתה יודע,‬
‫לא עשיתי את זה בעבר.‬ ‫-גם אני.‬
‫אבל הן שלך!‬ ‫-אני יודע.‬
‫מה היה הסרט הלא משפחתי הראשון שהשתתפת בו?‬
‫ג'ון סיילס ליהק לסרט שנקרא "מותק זו את",‬
‫ואלה היו רוזנה ארקט ובחור בשם ויני ספאנו,‬
‫ואני לוהקתי לתפקיד קטן,‬
‫וסיפרתי לכל החברים שלי.‬
‫אמרתי, "קלטו. הצלחתי.‬ ‫השם שלי בכותרות. תתכוננו.‬
‫זה יוצא לדרך בגדול".‬
‫ואז, בסרט,‬ ‫אני חושב שיש סצנה אחת שבה אני עובר,‬
‫וסצנה שבה אני ליד שולחן,‬ ‫אבל יש בחורה שמתכופפת קדימה,‬
‫אז רואים את כולם סביב השולחן חוץ ממני.‬
‫וחברים שלי, לזכותם,‬ ‫טבעו את המונח, "אולי זה אתה".‬
‫אבל האם היה קשה איתך?‬
‫אתה יודע מה…‬
‫קראתי עליך דברים ש…‬ ‫-אם אתה רוכן קדימה, גם אני.‬
‫תמשיך.‬ ‫-בסדר.‬
‫רק בינינו. קדימה, תמשיך. תלחש.‬
‫עכשיו אני לא מרגיש בנוח.‬ ‫-טוב, יופי.‬
‫כשאני צפיתי…‬
‫במהלך השנים, צפיתי בסרטים שלך,‬
‫ושמתי לב לאיכות,‬
‫ותסביר לי אם אני צודק או טועה לגבי זה.‬
‫כשאני צופה בך בסרט,‬
‫אני… זה כמעט כאילו שאתה מסתכל עליי ואומר,‬
‫"אל תדאג, זה רק סרט.‬
‫הכול יהיה בסדר.‬ ‫תן לי פשוט לטפל בעניינים פה".‬
‫אני מדמיין משהו?‬
‫לא, לא נראה לי.‬
‫זו קרבה.‬
‫אולי זו דרך טובה יותר לתאר את זה.‬
‫שמעתי אנשים אחרים אומרים את זה.‬ ‫לדעתי טום הנקס אומר‬
‫שאנחנו אמורים לאכסן את החוויה עבור האנשים.‬
‫ואני חושב…‬
‫שזו דרך אחת לומר שאם אני משתדל מאוד,‬
‫אז אני לא מרוכז בעצמי‬ ‫ומשחית את שדה האנרגיה שלי,‬
‫כי אני חושב רק על ההופעה שלי‬
‫או על הנוירוזה שלי,‬
‫אז אני יכול להזמין אותך לחוות חוויה משלך.‬ ‫-כן.‬
‫השתתפתי בדברים שמישהו אמר,‬
‫"טוב, זה החלק שלך. פשוט תקרא את זה".‬ ‫-כן.‬
‫עכשיו, זה לא המקרה איתך,‬
‫וזה אחד מהדברים…‬
‫האגדיים לגבי הוליווד, לדעתי זה בעיקר נכון.‬
‫אתה משנה תסריטים מהיסוד‬
‫עד למצב של שינוי העלילה.‬
‫אני צודק לגבי זה או לא?‬ ‫-מתי שאני יכול.‬
‫ומה המניע של זה?‬
‫אני…‬
‫מכיוון שגודלתי על ידי סופרים,‬
‫מכיוון שהייתי במצבים שבהם רואים,‬
‫"כאן היה הרעיון של הבדיחה,‬
‫והנה הצגה טובה יותר של הבדיחה".‬
‫ויש מקרים מסוימים שאתה אומר,‬ ‫"החלק הגדול הזה, אני לא אגע בו.‬
‫אני פשוט אלמד כמיטב יכולתי,‬ ‫כי פשוט לא צריך לשחק עם זה".‬
‫אבל כל השאר פחות או יותר,‬ ‫לדעתי זה תמיד יכול להשתפר.‬
‫אני לא קפדן, ואני לא בקטע של בזבוז זמן,‬
‫ואני לא בקטע של, אתה יודע,‬
‫"תנו לי לשנות הכול",‬ ‫ואז כולם צריכים ללמוד הכול.‬
‫אבל אתה קולט את האווירה בחדר ואז אומר,‬
‫"כמה מקום לחדשנות יש פה?"‬
‫ובמצבים מסוימים אתה פשוט מתגבר‬
‫ופשוט עושה את זה בדרך הרגילה.‬
‫האם אנחנו מדברים על התנגדות לתחבולות?‬
‫תחבולות ברורות.‬
‫האם יש דרך יותר אורגנית להעביר את המסר?‬
‫טוב, אתן לך דוגמה.‬
‫לפני חצי חיים,‬
‫הלכתי אל…‬
‫לורד ריצ'רד אטנבורו,‬ ‫עמדנו לצלם את "צ'פלין",‬
‫ואמרתי, "דיקי…"‬
‫"כן, יקירי?"‬
‫"תקשיב, התסריט שלך הוא בדיחה."‬
‫לא!‬ ‫-"תיקנתי אותו."‬
‫רגע, סליחה, בן כמה היית כש…?‬
‫עשרים וחמש.‬ ‫-כן.‬
‫אמרתי, "התסריט הוא בדיחה. בלי להעליב,‬ ‫אבל הוא אפיזודי. לא מקבלים תחושה…‬
‫אתה לא יודע‬ ‫שלפני שהוא התחיל לצלם את 'הנער',‬
‫אשתו עברה הפלה והוא ראה,‬
‫ולכן הוא ליהק את ג'קי קוגן?"‬
‫והוא כזה, "אז מה?"‬
‫ואני כזה, "זה עמוק.‬ ‫זה טוב, מעורר. זה מה שאנשים רוצים לראות".‬
‫והוא אמר, "לא, לא נצלם את זה".‬
‫ואז עשיתי חזרת טקסט‬ ‫לגרסה שלי של הסרט שלו, "צ'פלין",‬
‫ואז הוא, אני מניח, צפה בזה והם אמרו,‬
‫"כן. בכל אופן, נתראה על הסט ביום שני הבא",‬
‫ואז אנחנו…‬
‫הלכנו לשם.‬ ‫-וואו.‬
‫אז אני חושב שחלק מזה היה שנחפזתי‬
‫לחשוב עד כמה אנשים רוצים לשתף פעולה.‬
‫ובסופו של יום, אלה רק דעות.‬
‫טוב, שני דברים מציפים אותי.‬
‫הראשון, החיקוי של ריצ'רד אטנבורו.‬
‫מדהים.‬ ‫-תודה.‬
‫הנפלא מכולם.‬
‫ובנוסף, מה שהפתיע אותי‬ ‫כשהסתכלתי על הפילמוגרפיה שלך,‬
‫"רוברט דאוני ג'וניור שיחק את צ'פלין?"‬
‫כן, רוברט דאוני ג'וניור שיחק את צ'פלין.‬
‫וצפיתי בסרט.‬
‫זו אמנות אדירה.‬
‫זה לא ייאמן.‬
‫ובכן…‬
‫כן, היו הרבה גורמים שתרמו.‬
‫אחד מהם היה הפעם הראשונה שפגשתי את דיקי,‬
‫והוא הצמיד אליי תמונה של טום קרוז ואמר,‬
‫"נכון שהדמיון יוצא דופן?‬
‫נכון שיהיה מדהים אם טום קרוז ישחק…?"‬
‫ואני הייתי כזה,‬ ‫"קראתם לי לפה לפגישת ענווה?"‬
‫מה זה היה?‬ ‫-אני לא יודע מה התרחש אז.‬
‫אני פשוט, אני לא מחרטט,‬ ‫הוא החזיק תמונה של טום קרוז ואמר,‬
‫"הוא צריך לשחק את צ'פלין".‬ ‫ואני כזה, "כן, כנראה".‬
‫כן, טוב, אבל מה אתה אמור לעשות?‬
‫אבל הוא ויתר, אז מה עכשיו?‬ ‫-לתפוס מונית באותו רגע?‬
‫כמה זה מפחיד?‬
‫כי אני חושב ששחקנים, כמו אמנים אחרים,‬
‫לא בטוחים בעצמם מלכתחילה,‬ ‫ואז ריצ'רד אטנבורו אומר,‬
‫"ממש חבל שלא הצלחנו להשיג את טומי".‬
‫זה הכי קרוב ש…‬
‫זה לא היה רע.‬ ‫-תודה.‬
‫זה היה קצת יותר צפון לונדוני. די טוב.‬
‫אתה השתתפת בלא מעט סרטים.‬ ‫-כן.‬
‫והאם אתה לפעמים מתעייף‬ ‫ממה שהופך את זה למעייף?‬
‫הציפייה לעבודה קשה היא מתישה.‬ ‫-כן.‬
‫ההוצאה לפועל…‬ ‫אני תמיד בעניין של עבודה קשה טובה.‬
‫כל עוד זה מרגיש שיש כיוון טוב ומסודר,‬
‫ואנשים מסתדרים ומכבדים זה את זה, זה נפלא.‬
‫נפלא.‬
‫אבל מה שתיארת פה,‬ ‫בחיים עצמם, זה כמעט בלתי אפשרי.‬
‫מרדף מסודר.‬ ‫-כן.‬
‫כן, אנחנו קוראים לזה,‬
‫בדרך כלל, זה 50 קופים שמזיינים כדורגל.‬
‫שלום!‬ ‫-ואז…‬
‫סליחה! מה?‬
‫יודע מה? יש פה משהו שמצריך חליבה?‬
‫נוכל לקחת את העזים לסיבוב,‬ ‫אבל זאת לא ההגדרה שלי להנאה.‬
‫זהו זה.‬ ‫-ממש מולך נמצאת קיוטי בוטס.‬
‫היא מאומצת.‬
‫מאיפה הן הגיעו?‬
‫ממקלט.‬
‫כפי שאתה יודע, זה אופקי אצלם…‬
‫חריץ אופקי. זה מטורף.‬ ‫-כן, הקשתית לא עגולה.‬
‫היא אופקית.‬ ‫-כן.‬
‫אבל האם…‬ ‫מנגנון הראייה בעיקרון אמור להיות זהה,‬
‫אבל למה ההבדל הזה?‬
‫לא יודע.‬
‫הן יפהפיות.‬ ‫-כן.‬
‫פרה קדושה. ממש פרה קדושה.‬
‫אני פשוט אניח את זה פה.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫תודה שאתה מעמיד פנים שאתה עוזר.‬
‫רואה את מה שנראה כמו חרא של פרות?‬ ‫-כן, מה זה?‬
‫התכוונתי לשאול אותך אם אתה יודע מה זה.‬
‫לא יודע אם זה חומר נפץ פלסטי,‬
‫או סוג של…‬
‫ג'לטין מתפוצץ.‬
‫קדימה, חבר'ה.‬ ‫-אבל האזור הזה ממוקש בצורה נרחבת.‬
‫למעשה, רק כדי שלא תדרוך ותצית את זה,‬
‫אני אשאיר שם סמן.‬
‫בלטד גאלוויי. אנחנו קוראים להן אוריאו.‬
‫ומה ההיסטוריה של הגזע הזה?‬ ‫-סקוטי.‬
‫ואלה פרות למאכל.‬
‫אלה לא פרות שנותנות חלב.‬
‫הן…‬ ‫-אני באמת לא בטוח.‬
‫אולי, אפשר…?‬
‫אפשר להתקרב אל החיות?‬
‫כן, בטח. בוא נלך.‬
‫רק רגע.‬
‫וואו, הן יפהפיות. הן יגדלו עוד?‬
‫אני חושב שהן די גדולות.‬
‫מה אנחנו חושבים? 350 ק"ג? 450 ק"ג?‬
‫משהו באזור.‬ ‫-כן, משהו באזור. חצי טון?‬
‫זה הולך הרבה יותר טוב‬ ‫ממה שדמיינתי אתמול בלילה.‬
‫קשה לי לתאר.‬
‫טוב, לא. בלי לרמוס.‬
‫חדשות עצובות ממליבו היום.‬ ‫כוכב הקולנוע, רוברט דאוני ג'וניור…‬
‫מי יופיע ראשון?‬
‫לעולם לא אתן‬ ‫שמשהו יקרה לך במשמרת שלי, דייב.‬
‫גם אני מרגיש ככה.‬
‫כי כל החיים שלך עוד לפניך.‬
‫תודה.‬ ‫-תסתכל עליי, אני בן 100.‬
‫הייתי משליך את עצמי מולן.‬
‫לא באמת. הייתי משליך אותו…‬ ‫-היה לך כיף?‬
‫הייתי משליך אותו מול…‬ ‫טוב, בוא נתרחק עכשיו.‬
‫איך הבאת אותן מסקוטלנד?‬
‫אנשים מראים לי תמונות ואומרים,‬ ‫"מה עם אלה?"‬
‫ואני אומר, "זה כל מה שיש לך?‬
‫תראה לי אחרות".‬
‫ואז, זה קצת כמו ליהוק.‬
‫"שני אלה הם אח ואחות."‬
‫"אה, אבל החזירים הם אח ואחות, לא?"‬
‫קיוטי בוטס, ומה שמו של החזיר השני?‬
‫פופס.‬
‫שמו של החזיר הוא פופס.‬ ‫-פופס וקיוטי בוטס.‬
‫ופלאש וטריגט וממו.‬
‫הרשה לי לקטוע.‬
‫אני טועה בשמות?‬
‫אני לא חקלאי, נכון?‬
‫סליחה, מותק.‬
‫כן. בסדר. ואז צפיתי ב"פחות מאפס",‬
‫וואו.‬ ‫-ו…‬
‫- פחות מאפס -‬
‫זה הרג אותי,‬
‫כי יש לי ילד בן 16, צעיר יותר מהדמות שלך,‬
‫אבל בכל זאת,‬
‫הולך לכיוון גיל ההתבגרות ומעבר לכך,‬
‫כן.‬ ‫-וזה מפחיד מאוד.‬
‫כן.‬
‫גם אני ראיתי את זה שוב לאחרונה,‬
‫והוא מתאים מאוד לתקופתו,‬ ‫אך אני חושב שאתה צודק.‬
‫זו מעשייה מתרה‬
‫למה שאנשים מנסים לעשות כדי להשתלב.‬
‫והבמאי הזה, מרק קנייבסקה…‬
‫הוא היה יוצא דופן.‬
‫בחור יוצא דופן.‬
‫ועשינו חזרות שבהן הוא אמר…‬
‫הוא אמר, "אני רוצה שתלך‬ ‫ותנסה להכניס את אנדרו מקארתי לצרות".‬
‫אמרתי, "זו לא תהיה בעיה".‬
‫והוא אמר, "יופי. זה חשוב.‬ ‫אני רוצה קשר עם רשויות החוק.‬
‫אני רוצה שהוא יצטרך לשכנע שוטרים‬ ‫לא להכניס אותך לניידת".‬
‫אמרתי, "זה לא… זה יהיה די קל".‬
‫והוא אמר, "אני רוצה שאנדרו מקארתי‬ ‫ירגיש אחראי לעובדה אם תחיה או תמות".‬
‫וואו.‬ ‫-ואני כזה, "וואו. בסדר".‬
‫ואז מקארתי נכנס וכזה,‬ ‫"למרק יש רעיונות מטורפים.‬
‫אתה יכול להפסיק ללכת‬ ‫בהפרדה בשדרת סנטה מוניקה‬
‫ולבקש משוטרים לעצור,‬ ‫ולחשוב שאתה משוגע או שיכור או משהו?"‬
‫אמרתי, "לא".‬
‫בזמן שאני כבר הייתי קצת מבוסס,‬
‫השחיתות והעודף שהסרט הזה ייצג,‬
‫זה היה כאילו שזכיתי ללבוש מסכה‬
‫של התרחיש הגרוע ביותר, אתה יודע,‬
‫ולבטא את עצמי בעזרתה קצת.‬
‫מה היה השלב שפספסת‬
‫שגרם לך להתנסות או להתפנק יתר על המידה,‬ ‫או להתפנק בכלל.‬
‫קודם כל,‬ ‫אני חושב שזה תמיד עניין תרבותי, מבין?‬
‫וב…‬
‫כמו שאיגוד הרופאים האמריקאי אומר‬ ‫שאלכוהוליזם זו התמכרות,‬
‫זו למעשה מחלה מוחית,‬
‫אבל זו מחלה מוחית ש…‬
‫אנשים לא רוצים‬ ‫לקחת את התרופה עבורה כשהיא מוצעת.‬
‫זה דבר מאוד ערמומי, מבין?‬
‫אבל בנוגע למה שהייתה נקודת המפנה, לא יודע…‬
‫היית ילד, באופן יחסי,‬ ‫כשזה התחיל בצורה רצינית.‬
‫כן, ו…‬ ‫-לא, אני לא…‬
‫אין לי הבנה לגבי זה מעבר ל…‬
‫אני הייתי אלכוהוליסט, אבל זה…‬
‫ויש הרבה…‬
‫רגע, היית אלכוהוליסט?‬ ‫-כן.‬
‫כן.‬
‫וואו. אני אצפה בזה ואגיד שממש למדתי משהו.‬
‫אבל…‬
‫אז, כשהיית בנקודת השפל שלך, ויש נקודות…‬
‫ובדקתי את הכרונולוגיה של זה באופן רופף,‬
‫ונראה שהצרות נמשכו מ־1996‬
‫כן.‬ ‫-עד ל־2004 בערך.‬
‫נכון.‬ ‫-עכשיו, אנחנו…‬
‫אנחנו מניחים שבגלל שהרישומים‬ ‫לא מגיעים כל כך רחוק,‬
‫שהיה משהו לפני…‬ ‫-בדיוק, יש הקדמה להיסטוריה הזאת.‬
‫כן. ואני חושב לעצמי,‬
‫"הוא המשיך לעשות את זה, והמשיך לעבוד".‬
‫היה כיף להמשיך לעשות את זה?‬
‫לא.‬
‫זה מעניין, נכון?‬
‫כן, אבל בערך מ…‬
‫מהפעם הראשונה, הסיגריה הראשונה,‬ ‫ג'וינט, סם, מה שלא יהיה,‬
‫מגיל שמונה ועד ל־38,‬
‫זה מטורף,‬
‫עבור הדור שלי, ואני…‬
‫שמונה עד 38?‬ ‫-כן, בעיקרון שמונה עד 38.‬
‫שמונה עד 38?‬ ‫-שמעת אותי.‬
‫האם זה היה המצב לעתים קרובות ב…‬
‫אבא שלך ואתה חולקים מריחואנה?‬
‫כן, אתה יודע, ו…‬
‫מבחינה תרבותית,‬
‫כל המערכת האקולוגית שבה היינו הייתה כזה,‬
‫"אם הם אומרים שאסור לנו, אנחנו מכפילים".‬
‫כי זו הייתה תקופה כאשר…‬
‫כמה מסתורי, דברים נוטים לחזור על עצמם.‬
‫חוסר האמון במזימות של הממשלה,‬
‫והחברה, ואלה שיש להם ואין להם.‬
‫מבחינתי, זו הייתה התרבות שבה גדלתי.‬
‫עכשיו, אם היינו מקיימים פסטיבל סרטים‬ ‫של רוברט דאוני ג'וניור,‬
‫כן.‬
‫שזה…‬
‫-רעיון גרוע.‬
‫האם תהיה מוכן, או שמישהו אחר יוכל לומר,‬
‫"אני בטוח שהוא נמצא בצרות פה."‬
‫"בסרט הזה נראה שהוא לא נמצא בצרות."‬
‫כן.‬ ‫-ב…‬
‫כלומר, האם זה נראה לעין,‬ ‫או שהצלחת להתגבר על זה,‬
‫או שלא השתמשת בזמן שעבדת?‬
‫כן. כלומר, הייתה הצלבה אחת,‬
‫ואני קורא לזה‬ ‫ההופעה הכי רגועה בהיסטוריית הקולנוע,‬
‫זה נקרא "חופשה משפחתית",‬ ‫סרט שצילמתי עם ג'ודי פוסטר,‬
‫והיא הייתה ביקורתית מאוד וכזה,‬
‫"טוב, נראה שתתחמק מזה הפעם.‬
‫לא הייתי מנסה שוב, כי אנחנו קבוצה סלחנית".‬
‫ואני כזה, "נכון שהטייק האחרון היה מצוין?"‬ ‫והיא, "כן, אתה מצוין.‬
‫זה הולך מצוין".‬
‫ואז כשהייתי כלוא בבית הסוהר,‬ ‫היא שלחה לי מכתב וכתבה,‬
‫"הרשה לי לומר לך‬ ‫למה התכוונתי ב'זה הולך מצוין'".‬
‫אתה יודע, אבל…‬
‫אתה בכלא, למען השם,‬
‫ומה היא מייצגת עבורך עכשיו, התקופה ההיא?‬
‫אני לא רוצה פרטים לגבי הכלא.‬
‫אתה בטוח?‬
‫גם אני עברתי דברים רעים.‬ ‫-כן.‬
‫ואנשים שטסים לחו"ל ונלחמים וחוזרים הביתה‬
‫עם פוסט טראומה.‬ ‫-מאה אחוז.‬
‫אז אנחנו מניחים שבמקרה הגרוע ביותר,‬ ‫זה נשאר איתך כל החיים.‬
‫טוב, קודם כול, לא חשבתי כשהייתי ילד,‬
‫אם מישהו היה מושיב אותי ואומר,‬ ‫"תקשיב, אתה תאהב את זה.‬
‫ככה החיים שלך יתגלגלו".‬
‫הייתי זועק.‬
‫אבל ידעתי, והשופט הזה, השופט מיירה,‬
‫ידעתי שאני משחק עם מישהו‬
‫שלא צוחק לגבי העובדה שמאסר על תנאי אומר‬
‫שאם תהיה בסדר, לא נשלח אותך לכלא.‬
‫וברגע שמאסר על תנאי הוא כבר לא תנאי,‬
‫הוא נופל עליך‬ ‫ואתה צריך לרצות את העונש שלך.‬
‫ואני חושב שזה היה פשוט עיכוב בהתפתחות‬
‫של חוסר האמונה שההשלכות…‬
‫לחשוב שאני יכול להתגנב ולהתחמק מזה, מבין?‬
‫אז אני נזכר בכמה דברים,‬
‫כמו "בחזרה לבית הספר",‬ ‫הסרט של רודני דיינג'רפילד.‬
‫הייתה שם סצנה או שתיים שאני זוכר‬
‫שלא הייתי מחוק כשצילמנו,‬
‫אבל ממש העירו אותי ממצב של כמעט תרדמת‬
‫כדי ללכת לצלם סצנה של חמישה עמודים.‬
‫ובזמנו, כשאתה ילד,‬
‫עשיתי את זה‬
‫וצילמתי את "סאטרדיי נייט לייב" לסירוגין.‬
‫אפשר להגיד שזה היה "כיף",‬ ‫אבל זה גם היה די מלחיץ.‬
‫אנחנו מדברים על קוקאין?‬
‫כן.‬ ‫-אנחנו מדברים על חומרים אחרים?‬
‫כן, כלומר…‬ ‫-הרואין?‬
‫כן.‬
‫אבל דרך אגב, אהבתי גם לשתות הרבה.‬
‫אני רוצה לראות אם נוכל להזדהות.‬
‫לפעמים, אם הייתי עולה על טיסה מחוף לחוף,‬
‫אם צוות הטיסה היה מכיר אותי,‬
‫הם היו מרוקנים שוקת קטנה‬ ‫של בקבוקים קטנים רק בשבילי.‬
‫אותו הדבר קרה לי.‬
‫חזרתי מדייט במועדון בדנבר.‬
‫טסתי הביתה, הם הכירו אותי.‬
‫הם פשוט נתנו לי את הבקבוק שהיה להם בגלריה…‬
‫הנה זה, שירות עם חיוך. אלוהים.‬
‫אבל אז…‬
‫אם מה שקראתי מדויק,‬
‫דיברת עם אימא שלך, בנקודת שפל,‬
‫כן.‬
‫ואז הפסקת.‬
‫ואני מניח שהייתה‬
‫גמילה פה וגמילה שם.‬ ‫-בהחלט.‬
‫אני מת על גמילה טובה.‬
‫אבל זה לא…‬ ‫-זה כמו תחנת רענון.‬
‫זה לא תפס, נכון?‬
‫טוב, אני חושב שנדרש מה שנדרש, ו…‬
‫כי אני מכיר לא מעט אנשים עכשיו,‬
‫כי נחש מה?‬
‫אתה יודע, התמכרויות, אלכוהוליזם,‬
‫הם משגשגים היום בדיוק כמו פעם.‬
‫ואתה רואה אותם, אתה יודע, בגיל מסוים,‬
‫והם רק מתחילים להיכנס לשלב ההכחשה,‬
‫ואז ההשלכות, ואז תיקי בית משפט,‬
‫ואז כל מיני.‬
‫זה די גורם לי להרהר לגבי המשמעות של זה,‬
‫ולמה אנשים משתנים,‬
‫וכמה מזה זה מזל, וכמה מזה זה ניסיון לפתח‬
‫פסיכולוגיה מוסרית טובה.‬
‫כי אתה יודע,‬ ‫היית עושה את העבודה, ואז זה כזה,‬
‫"אתה יודע, עשינו את ההופעה.‬
‫זה הזמן שלנו".‬ ‫-בדיוק.‬
‫ומשמעות הזמן שלנו בקהילה היה,‬
‫"בוא נביא בקבוק, בוא נביא את הדבר".‬ ‫-אנחנו צריכים לקבל פרס על מה שעשינו.‬
‫ו…‬ ‫-אבל אני, מצטער להפריע,‬
‫לא, בבקשה.‬ ‫-תסתכל על הצג שם.‬
‫- סדר את השיער שלך -‬
‫דייב, רוצה שאחליק את השיער שלך מאחור?‬
‫תטפל בזה? כי אין לי מושג על מה הם מדברים.‬
‫אלוהים. אתם צודקים. חכה.‬
‫רוצה שאטבול קפה או מים?‬ ‫-מה שיידרש.‬
‫פשוט נמאס לי להיות…‬
‫תודה.‬
‫תודה רבה.‬
‫שאלוהים יברך אותך.‬
‫אבל מהניסיון שלי, ואני יכול לזכור‬
‫ששתיתי בפעם הראשונה בגיל תשע או עשר.‬
‫אבא שלי אמר,‬
‫זה היה חג המולד, הוא שתה ויסקי עם סודה,‬
‫"רוצה?" "בטח, אני רוצה לנסות."‬ ‫וזה היה בום, טראח.‬
‫זה לא היה כזה, "לא".‬
‫זה היה, "אלוהים אדירים!"‬
‫והמשכתי לשתות, ואני…‬
‫הניסיון שלי, לא שלמישהו אכפת,‬ ‫אבל אני אוהב לדבר על עצמי.‬
‫אכפת לנו. זה למעשה מידע חדש!‬
‫הייתי הולך לרופא לבדיקה,‬
‫והוא היה אומר,‬ ‫"אלוהים, הכבד שלך נראה קצת נפוח".‬
‫והוא אמר, "אתה שותה?"‬
‫ואני אמרתי, "אני שותה בירה מדי פעם".‬
‫אבל זה לא נכון. הייתי שיכור בכל יום.‬ ‫-וואו.‬
‫אז לבסוף, כשהגעתי לגיל 34,‬ ‫וקיבלתי עוד הזדמנות בטלוויזיה,‬
‫הבנתי שהדבר היחיד שאני יכול לעשות‬ ‫כדי להשליך את זה לפח,‬
‫זה לתת לאלכוהול לשלוט בחיי.‬
‫ובום, זה נגמר.‬
‫ולא שתיתי שום דבר מאז, ו…‬
‫תודה רבה.‬
‫זה משנה את מה שאני יודע עליך,‬
‫כי אולי באותה תקופה, הייתי כזה,‬
‫"למה הוא מסתכל עליי בקשיחות?‬
‫גם הוא בטח מקבל תקיעות בכבד‬ ‫ואומר שהכול בסדר".‬
‫לא, זה היה…‬ ‫-אלוהים. באמת היה לך…‬
‫אני אסיר תודה שזה לא שולט עליי,‬
‫לטוב ולרע,‬
‫ואני אסיר תודה‬ ‫על כך שלא פגעתי במישהו אחר בתהליך.‬
‫בהחלט, בנאדם.‬
‫יש לנו אוכל לדייב?‬
‫אלוהים. זה נפלא.‬ ‫-זה היה אמור להיות…‬
‫תראה את המסכן.‬ ‫-כן.‬
‫דרך אגב,‬ ‫נהוג שאני מכין משקאות "ארנולד פאלמר"‬
‫כשאורחים מגיעים, ואתה עובד קשה,‬
‫אז אחזור בקרוב.‬ ‫-אני אפילו לא מזיע.‬
‫נהדר. אתה תזיע.‬
‫זה גורם לג'ק האנה הזה‬ ‫להיראות כמו טיפש, נכון?‬
‫בבקשה, חבר. הנה, קח קצת מזה.‬
‫אם הייתי צריך לעשות את זה כל היום,‬
‫יש דברים יותר גרועים.‬
‫עכשיו,‬
‫אנחנו עם החזיר, ממש בדיר החזירים,‬
‫ואני מטפל ב…‬
‫אתם יודעים.‬
‫בבקשה, סידרו.‬ ‫-תודה, אדוני.‬
‫תודה רבה. איך הולך, דייב?‬
‫טוב.‬
‫מה…?‬
‫בסדר. אני מקבל בסיבוב השני?‬
‫אלוהים. אני מצטער.‬
‫באמת?‬
‫עשית את זה פעם, רוברט?‬ ‫-אף פעם.‬
‫אבל יודע מה? עוררת בי השראה.‬
‫אולי אתחיל להיות‬ ‫מעורב באופן ישיר יותר בטיפול בחיות.‬
‫תראה את זה.‬
‫כל הכבוד, חבר.‬ ‫-כן, בדיוק.‬
‫אני לא משתעשע, ידידי.‬
‫זאת מדיטציה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫לחטוב עצים, לסחוב מים, אתה יודע?‬
‫ככה אני מנחיל את החוכמה הרוחנית שלי.‬
‫מי עושה את זה כשאני לא פה?‬
‫קונאן או'בריאן מגיע בשבוע הבא?‬
‫תראו, מי עושה את זה? אף אחד.‬ ‫-תסתכלו, תסמכו עליי.‬
‫חושבים שאלן הייתה באה?‬ ‫לא, יש לה אנשים בשביל זה.‬
‫מה עם ה… הזכרת את הילדים שלך.‬
‫מה עם ההורות?‬ ‫אתה ואשתך עם הילדים שלכם?‬
‫אני לא קובע הרבה בענייני הורות.‬
‫אני פשוט מגיע.‬
‫אני מגיע. אני כמו נהג לימוזינה משנות ה־80.‬
‫"תהיה שם בשמונה, לפי ההנחיות."‬
‫הנה שאלה ששואלים אותך כל הזמן.‬ ‫הילדים אוהבים לצפות בך בסרטים?‬
‫כן, אני מניח.‬
‫יש להם עניין חולף לגביי, באופן כללי.‬
‫עניין חולף.‬
‫אבל אני יכול גם לראות…‬
‫אקסטון, הילד שלנו, יש לו איירון מן,‬
‫אחד טיפשי וזול. כדאי שאביא לו אחד טוב,‬
‫ראש קטן של איירון מן ליד המיטה, ואני כזה,‬
‫"זה אצלו כי הוא אוהב אותו יותר מהוקאיי?‬ ‫אני חושב שהוא מעדיף את הוקאיי.‬
‫הוא מנסה להגיד לי‬
‫שאני עדיין נמצא‬ ‫בעשרת גיבורי־העל האהובים עליו?"‬
‫אתה יודע.‬
‫אני, כשהם…‬
‫כשהדבר הזה נצמד לראש שלך,‬
‫הדבר הזה באמת שם,‬
‫או שהוא לא באמת שם?‬
‫שאלה מצוינת.‬ ‫-כי זה…‬
‫בהתחלה, זה היה… הכול באמת היה שם.‬
‫הם רצו לבזבז מעט ככל הניתן‬
‫על תחליפי הדמיה ממוחשבת,‬
‫אז אני זוכר שהקסדה התלבשה, ואני כזה,‬
‫היה צילום, ואני הייתי בחליפה המלאה,‬
‫והם אמרו, "טוב, רוברט,‬ ‫זה כאילו שנחתת על הגג,‬
‫אז כשנגיד 'אקשן', תעשה ככה,‬ ‫כאילו שהוא נחת, ותתחיל ללכת קדימה".‬
‫אז לבשתי את הקסדה,‬
‫והיא נסגרה, ולא יכולתי לראות כלום,‬
‫ואז אורות הלד נדלקו,‬
‫וזה היה כמו "המועמד ממנצ'וריה".‬
‫לא יכולתי… הייתי מסנוור לגמרי.‬
‫כשצילמנו את "הנוקמים" האחרון,‬
‫הם היו כזה,‬ ‫"רוברט, אכפת לך ללבוש את…?"‬
‫"קסדה?" "לא."‬
‫"כן." "לא."‬
‫"שימו שתי נקודות פה, ותציירו אותה אחר כך."‬
‫נוכל לעשות זאת מהבית שלך.‬ ‫-כן.‬
‫שאלתי אותך לגבי קומיקס כשהיית ילד?‬
‫קומיקס גיבורי־על של מארוול כשהיית ילד?‬
‫כל הסוגים.‬
‫ארצ'י קומיקס, סרג'נט רוק, ספיידרמן,‬ ‫איירון מן, ארבעת המופלאים, אקס מן.‬
‫כל זה.‬ ‫-אז כל זה,‬
‫שום דבר מזה לא היה חדש לך.‬
‫לא ממש, כלומר,‬ ‫הז'אנר כבר הושק כמה פעמים, אתה יודע? ‬
‫זה נראה כמו ז'אנר שרצה לשמור על עניין…‬
‫אתה שינית אותו, אתה…‬
‫האנשת אותו בצורה מאוד מבדרת.‬
‫בסדר.‬
‫אתה לא חושב?‬
‫אז על זה דיברתי מקודם.‬
‫בסוף הסרט הראשון…‬
‫שינית את התסריט במסיבת העיתונאים.‬
‫הבנתי את זה נכון?‬
‫ג'ון ואני שינינו את התסריט כל 45 שניות.‬
‫ג'ון פאברו?‬ ‫-כן.‬
‫וידעתי שננסה, "אני איירון מן".‬
‫ידענו שלא רצינו שזו תהיה "זהות סודית".‬
‫ובשלב זה,‬
‫אפשר רק לנחש של מי היה הרעיון.‬
‫אני אגיד של ג'ון‬ ‫כדי שלא אקבל שיחת טלפון אחר כך.‬
‫כן. זה סיפור לא רע.‬
‫אני אומר לאנשים שזה היית אתה,‬
‫כי כפי שזה נראה,‬
‫יש לנו הפקה של 200־300 מיליון דולר,‬
‫וזה הולך בכיוון אחד, ואתה אומר,‬ ‫"יודעים מה, נלך בכיוון הזה".‬
‫ואני מת על זה.‬
‫אז אפילו אם זה קרוב לאמת, כל הכבוד.‬
‫כן.‬
‫אז מה? אתה עובד על סרט עכשיו? יש סרט אחר?‬
‫אתה תמשיך להשתתף בסרטי הקומיקס של מארוול?‬
‫חלק זה בחייך נסגר?‬ ‫-לא, אני סוג של…‬
‫תלך למקום אחר?‬ ‫-לדעתי סיימתי עם זה.‬
‫האם תוכל להשתתף בסרט מסוים,‬
‫כתוב היטב, עם תסריט הדוק,‬
‫בימוי טוב, סרט פשוט עבור מיליון?‬ ‫תוכל לעשות זאת היום?‬
‫חמש מאות אלף?‬ ‫-מיליון זה קשה.‬
‫לא, לא בהשתתפותך. לא.‬
‫זה התקציב שלי לניקוי יבש.‬
‫לא…‬
‫למען האמת, בימים אלה, יותר מתמיד,‬
‫אפשר לעשות כל פרויקט בכל תקציב.‬
‫אבל כדאי שהוא יהיה נהדר.‬ ‫-כן.‬
‫כי בימים אלה, הדברים שאליהם אני נמשך הם,‬ ‫"וואו, זו זווית חדשה ומגניבה על זה",‬
‫או, "הבחורה הזו היא במאית נפלאה.‬ ‫אני מת לראות מה היא תעשה בהמשך".‬
‫אתה עובד על סרט כעת?‬
‫מה תעשה? אני מניח ש…‬
‫מה הוא יעשה עכשיו?‬ ‫-כן, בדיוק.‬
‫הנה שאלה מטופשת,‬
‫"בחיי, עכשיו שאתה לא איירון מן, מה תהיה?"‬
‫כן. מה תעשה אם אתה לא איירון מן?‬ ‫-כן. טוב…‬
‫אתה יודע, אני שואל את עצמי את אותה שאלה.‬
‫אני בסוג של מנוחה כפויה,‬
‫ופשוט מקדיש תשומת לב‬
‫ומנסה להתעדכן במה שאחרים עושים,‬
‫ואתה יודע…‬
‫כלומר, אני חושד שאני יכול לעשות‬ ‫כמעט כל דבר שאני רוצה.‬
‫אני יודע…‬
‫אני צפיתי גם בסדרה בכיכובך, שהופקה על ידך,‬
‫לגבי בינה מלאכותית.‬
‫כן.‬ ‫-זה נמצא תחת טביעת…‬
‫הרגל הירוקה.‬ ‫-קואליציית טביעת הרגל.‬
‫קואליציית טביעת הרגל.‬ ‫-זה יותר…‬
‫סיימתי את החוזה עם מארוול,‬
‫והייתי סביב גרסאות של בינה מלאכותית,‬
‫לפחות בעבודה היומית שלי במשך יותר מעשור,‬
‫ואז יוטיוב שאלו אותנו‬
‫אם אנחנו מעוניינים לפתח את הסדרה,‬ ‫מה שעשינו,‬
‫וזה היה ממש נהדר,‬ ‫כי זה היה חינוכי מאוד עבורי.‬
‫קואליציית טביעת הרגל זה דבר אחר‬
‫שאשקיע בו הרבה זמן.‬
‫מה זו קואליציית טביעת הרגל?‬ ‫זה יותר מכוון סביבתית?‬
‫כן. חלק אחד מזה הוא קרן‬
‫שנותנת מענקים לעמותות‬ ‫ שעושות דברים ידידותיים לסביבה,‬
‫והחלק שבו כנראה אשקיע את רוב הזמן הוא,‬
‫יש סוג של חברת מדיה,‬
‫שבה ארצה לראיין אנשים שפורצים דרך‬
‫בניסיון לנקות את הכוכב, ו…‬
‫ולשמור על הסביבה.‬
‫כשאתה אומר לקחת…‬
‫כן.‬
‫תוכלו להמשיך עם מחיאות הכפיים לעד?‬ ‫אני חושב שזה יעזור עם חלק מהמשקיעים.‬
‫הכנסנו לזה קצת בינה מלאכותית.‬
‫אבל אני מאוד פסימי.‬
‫אני מאמין ש…‬
‫לנסות לעצור את מה ש…‬ ‫מאוחר מדי לעצור את זה.‬
‫אני מאמין שהסתגלות‬ ‫זו התקווה היחידה שיש לנו. אתה…?‬
‫טוב, אומרים שההגדרה של אופטימיסט‬
‫היא מישהו שמאמין שהעתיד לא ודאי.‬
‫בבקשה. כן.‬
‫ופסימיסטים תמיד צודקים,‬ ‫אבל אין להם שום סיפוק.‬
‫אז הסתגלות, בוודאי,‬
‫אבל בנוסף, זה קל באותה מידה‬
‫לנסות לאחד אנשים ולנהל שיחות אמיתיות‬
‫לגבי שימוש בטכנולוגיה ובינה מלאכותית‬
‫בדרך שתשפיע בצורה קוונטית על זה.‬
‫אבל אני חושב שאתה צודק,‬ ‫אנחנו חייבים להסתגל,‬
‫ועלינו גם להפוך ליותר סינרגיסטיים.‬
‫דיברתי עם חבר שלי, חבר טוב מאוד שלי,‬
‫בחור שאני מכיר כ־45 שנים.‬ ‫-בסדר.‬
‫הוא שחקן, והוא עבד איתך.‬
‫קוראים לו טים תומרסון.‬
‫טים תומרסון, הקומיקאי המוכשר בצורה מטורפת.‬
‫כן.‬ ‫-אני מכיר אותו היטב.‬
‫אמרתי, "איך היה לעבוד‬ ‫עם רוברט דאוני ג'וניור?"‬
‫זה מה שהוא אמר.‬ ‫-טוב.‬
‫"בחור טוב, קל לעבוד איתו,‬
‫נדיב ומצחיק,‬
‫בלי בולשיט של שחקנים."‬
‫טוב, גילינו מה יכתב על המצבה שלי, לא?‬
‫שוב, תודה רבה על הזמן שלך.‬
‫גבר, העונג כולו שלי.‬
‫ובתור בן אדם, יש לי הערכה גדולה‬
‫להישגיך כבן אדם.‬
‫תודה, בנאדם.‬ ‫-רוברט דאוני ג'וניור, גבירותיי ורבותיי.‬
‫כן.‬
‫תודה רבה.‬
‫לא רע, נכון?‬ ‫-כן!‬
‫כן!‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬