INSPELAT I MARS 2020, INNAN COVID-19-PANDEMIN.
MINA SKÄMT ÄR FRÅN 1983. -DAVE
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Tack.
Tack. Okej.
Tack så mycket.
Om man är i min position, och man kommer ut
och man ser människor och får respons,
även om den är tillgjord,
även om den är…
Även om den är tillgjord, så är rysningarna…
…som går upp längs ryggraden omöjliga att beskriva.
Tack. Hej, hur är det?
Då sätter vi i gång. Jag ser fram emot det här.
Det blir kul och ni hinner hem i tid…
till vad ni nu ska göra hemma.
Ge mig en applåd för den dubbelt Oscarsnominerade,
herr Kassasuccé själv: Robert Downey Jr.
-Hej! Kul att ses. Det var länge sen. -Kul att ses.
-Tack så mycket. -Ett nöje.
Ja.
-Hur mår du? -Bra.
Trevligt. Trevligt, va?
Tack för din generositet. Tack för att du kom.
Du vet hur det går till. Jag ställer frågor till dig.
Du kan svara. Du måste inte svara.
Jag sköter det mesta av snacket. Det är sån jag är.
Jag vill börja med nåt personligt.
Jag trodde att jag behövde operera höften, det är inne nu. Alla byter ut nåt.
Så jag gick till ortopeden, men hon sa: "Nej."
-Lyssnar du? -Ja.
Vänta lite nu. Får jag bara se till att min lilla look ser okej ut?
Jag vet att du är på gång. Det är din kväll, jag bara sitter här.
-Varsågod. -Det var oförskämt.
-Nej då, vi kommer dit. -Okej. Så…
Hon säger: "Nej, du behöver ingen höftledsoperation.
Det är en sak som vridits till. Det finns en muskel som går härifrån och hit."
Jag tänkte: "Bra." För om man kan undvika att byta ut stora leder i kroppen,
så bör man undvika det.
Jag läste om dig och stötte på en kampsportsstil.
-Du använder stilen Wing Chun. -Det stämmer.
Och med tanke på mitt problem… Vad tror du?
Man försöker förutse hur öppningsfrågan kan låta…
…och sen har man Dave Letterman.
Jag… Kampsport är bra för allt.
Jag skulle uppmuntra dig, för det är en yin-aktig stil…
Det är inte jujutsu, där man låser armar och kväver varandra.
Och hela det här området och höften…
-Är du begränsad i höftrörelserna? -Nej, det är konstigt.
Jag kan springa och göra allt, inte så mycket, som jag kunde förr.
Men de säger att den håller på att förvandlas till stoft…
De gav mig bilder på stretchingövningar.
Hur länge kommer det att funka?
Ja. Du kan stretcha eller komma och slåss.
-Bara du gör nånting. -Ja.
Jag hämtar mina grejer och tar en titt.
Jag är jätteglad att du är här. Jag vet massor om dig nu.
Ju mer jag får veta, desto mer gillar jag dig.
Ja. Och…
När jag kom till Kalifornien kände jag till din pappa.
Det stämde nog inte helt, men jag kände
att han var en ganska akademisk, svårtillgänglig filmskapare.
Men det är väl inte helt passande?
Det var fina ord.
Han var en filmskapare som verkade inom motkulturen.
Från New York. Sen hamnade vi här, vi flyttade fram och tillbaka.
Just det. Och… Heter den Greaser's Palace? -Greaser's Palace.
Är det hans mest kända verk?
Han gjorde filmen Putney Swope 1968. Den var nog betydelsefull.
Greaser's Palace är en favorit. En heter Two Tons of Turquoise to Taos Tonight.
Den gillar jag.
-Underbart. Ja, den är bra.
Men Chafed Elbows, Babo 73, No More Excuses. Många…
Folk som Paul Thomas Anderson, eller de som är stora Downey Sr-fans,
eller min vän Anthony Michael Hall… Vi citerar pappas filmer jämt.
Och du var med i flera av dem. Var det en sån där grej?
-"Vi behöver ett barn. Robert, kanske?" -Till hundra procent.
"Vi behöver ett barn…" Men även för indiefilmer finns det barnarbeteslagar.
Men pappa sa: "Min grabb duger. Han får lägga sig senare." Det var…
Var det kul? Var det sånt ni gjorde hemma?
Det kändes väldigt naturligt, och det är en del av familjedynamiken.
Och som med allt annat så lär man sig. Man lär sig om livet genom sina föräldrar.
Så när du växte upp, tänkte du nånsin:
"Jag ska bli dataprogrammerare" eller "Jag ska designa bilar"?
Eller var det alltid "Jag ska bli skådis. Vi gör det ju ändå här hemma"?
Titta på mig.
-Vad betyder det? -Jag menar…
Jag hoppade över stängslet vid Santa Monica High School.
Jag klättrade in i skolan, eftersom jag missat de första lektionerna,
gick till min flickvän Jenees maskinskrivningslektion och hängde lite.
Jag kanske hjälpte till på teaterlektionen,
och så klättrade jag ut igen.
Jag klämde inte in så många lektioner i dataprogrammering.
Men du tog väl high school-examen?
Jag tog nästan examen.
Jag skulle ha…
Jag klarade GED-testet. Vi kommer in på det senare.
Vad hände med din flickvän?
Jag vet inte.
Hon är här i kväll. Välkommen ut!
Det hade varit en överraskning.
Tänk så förutseende att få in mig på Jenee Gravino-historien…
Hon var den enda som bodde kvar, som han kunde få hit.
Var dina kompisar i skolan också intresserade av skådespeleri?
Det finns tre Sheen-bröder.
Det finns Emilio, som vi känner till, och Charlie, som är yngst,
och mellanbrodern, som heter Ramon, Ramon Estevez.
När jag gick på Sa-Mo High gjorde vi Oklahoma!
-Förlåt, Sa-Mo? -Santa Monica High School. Sa-Mo High.
Förlåt, mitt nikotintuggummi… Det fastnade i tänderna.
Nån gång, beroende på hur länge vi kör, måste jag fylla på med nikotin.
Ramon är den excentriske mellanbrodern.
Han sa: "Du ska spela Will Parker.
Då måste du kunna steppa, så kom till min studio,
så får du stepplektioner." Och jag sa: "Va?"
Hemma hos dem hade de ett dansgolv och en bar.
Och Ramon Estevez drillade mig i steppdans.
Jag såg mig omkring och tänkte: "Det här är inte vad jag förväntade mig."
Men det kom till nytta senare.
Jag tänker på Chaplin.
En del av de färdigheterna, eller jag kanske hittar på det,
var nog användbara i den filmen.
Förr skrev man det på sitt cv, som "speciella färdigheter".
Det var liksom: "Fäktning?" "Japp!"
"Rider du?" "Som vinden."
"Okej, steppdans?" "Helt klart, det fixar jag."
Det var allt det där.
Det var din pappa och dina skolår.
Din mamma var skådespelare.
-Hon hade en återkommande roll i… -Mary Hartman.
Mary Hartman, Mary Hartman. Det blev hennes sista projekt, va?
Ja, hon spelade rollfiguren Muriel,
som var Charlies konstiga exfru, som hade brännskador och…
Det var en ganska udda grej,
för jag var van vid att hon var med i pappas filmer eller hemma med oss.
Sen var hon i Kalifornien och spelade en riktig roll,
så jag såg inte till henne lika mycket, eftersom hon jobbade.
-Vad du visste, var hon duktig? -Fantastisk.
Och som min fru, som sitter där,
hej, älskling, säger…
Susan Downey, Esquire! Hej!
Hon vill inte ställa sig upp. Hon vinkar bort oss. Vinkar bort oss…
-Hur träffades ni? -Susan och jag var… Tja…
Det finns en film som heter Gothika, en skräckis med Halle Berry. Minns ni den?
När jag fick rollen i Gothika
stod jag på toppen av min icke-anlitningsbarhet.
Och…
Jag tjänade nog 0,4 cent för varje dollar, för jag fick försäkra mig själv och så.
De sa: "Susan, han kan bli ett problem. Håll koll på honom." Och det gjorde hon.
-Hur länge har ni varit gifta? -Vi gifte oss 2005, så det är nog…
Det är ungefär 15 år. Ja, ungefär 15.
Lustigt att du säger det.
Mina föräldrar var gifta i 15 år,
och på 60- och 70-talet var det ganska länge.
-Jag tror att vi kommer att slå det. -Bra.
Vi dubblar det. Tredubblar det.
Du har rena djurparken hemma hos dig. Det är som L.A:s djurparks västra filial.
Ja, jag är som dr Dolittle med en budget.
ROBERT DOWNEY JR:S HEM MALIBU, KALIFORNIEN
Det var ett räddningscenter för hundar och hästar.
Man ser utrymmen överallt. En paddock: "Där kan vi nog ha getter."
Är alla djuren räddade?
En del av dem är det, andra har vi anskaffat.
Men vi behandlar dem alla som om de vunnit på lotto.
Vad exakt är alpackor? Ingår de i alpacka-familjen?
Ja, de är som mindre aggressiva lamor.
-Så har jag förstått det. -Ingår de i jakfamiljen?
Jag vet inte om de är släkt med jaken.
Och geografiskt, varför har du dem? Är det en hobby?
-Vi håller på med förvärv… -Får jag röra vid den här?
Gör det. Hon heter Fuzzy, hon är snäll. Hon vill lukta på ditt huvud.
De anfaller! Herrejävlar!
Se upp. Vem gjorde det där? Hallå! Låt honom vara.
De vill bli ledda.
Det är fogliga, eftertänksamma, underbara varelser.
Jag vet inget om alpackor. Men de är väldigt gulliga.
-Var i världen finns de? I Sydamerika? -I Sydamerika, tror jag.
Hur ordnar de alla papper som krävs för att ta sig ända från Sydamerika?
Det finns många alpackor i Kalifornien
och folk som handlar med alpackor, som samlar in ullen och stickar.
Vi ska nog ta ut dem.
-Hej. -Ja, hon är supersnäll.
-Kan man röra vid dem? -Absolut.
-Det här var underliga alpackor. -Det är kunekune-grisar.
-Jösses! Varför har du dem? -Titta på dem! De är fantastiska.
Kom, pojkar. Nu går vi.
Det känns nästan bibliskt, eller hur?
Ska vi ta in dem till stan?
-Vilken sorts exkrementer…? -Det där är nog grislortar.
Från grisarna.
Jag skulle också vilja släppa nåt kilo på väg ner till lekplatsen.
Hon är den snälla.
Såja.
-Djuren älskar mig. -Wow.
-De älskar mig. -Mannen som kunde tala med alpackor.
-Vad är det för träd? -Är det nån sorts ek eller nåt?
Jag vet inte.
-Det är ett cederträd. Är det det? -Du har säkert rätt.
-Hur länge har du och din fru bott här? -Sen 2009.
Jag dök upp med en väska och snyltade på henne i ett gäng år.
Sen samlade vi ihop våra resurser och så hamnade vi här.
Visste Susan vad hon gav sig in på?
Nej, hon var en naiv tjej från Mellanvästern.
Sen fick hon en radikal utbildning.
Hon träffade båda mina jag och slängde ut den ena.
Var det klart sen? Var det förändringen?
Inget är nånsin klart, men som du vet, när man hittar en bra livspartner,
så förstår man att uppoffringar inte bara är nödvändiga.
Och ultimatum brukar fungera.
Du har Dandy och Miss Brain. Jag leder Fuzzy och alfan, Madre.
-Miss Brain är ett gulligt namn. -Ja, hon är en riktig raring.
Hon har fått nog. De vet nog vart de ska.
Ska vi ta av kopplen?
Bestäm, du. Men de sa att vi skulle brännmärka dem.
Vill du bränna in "DL"?
-Ja. -"D/L"?
Jag har aldrig gjort det där förut.
-Inte jag heller. -Men de är ju dina!
Jag vet.
Vilken var den första icke-familjefilmen som du var med i?
John Sayles rollbesatte en film som heter Baby It's You,
med Rosanna Arquette och Vinnie Spano.
Jag fick en liten roll i den och berättade för alla mina vänner.
Jag sa: "Kolla här, jag fixade det. Nu slår jag igenom, var beredda nu.
Jag slår som Konkey Dong!"
Och i filmen tror jag att det är en scen där jag går förbi
och en vid ett bord, men en tjej lutar sig fram,
så att alla syns utom jag.
Mina vänner kom på uttrycket "maybe it's you", "det kanske är du."
Men var du besvärlig?
Du vet vad…
-Jag har läst saker om dig… -Om du lutar dig fram gör jag också det.
Oss emellan. Viska det.
-Nej, nu känns det obekvämt. -Okej.
När jag… Jag har sett dina filmer genom åren
och jag la märke till en sak, och säg om jag har rätt eller fel…
När jag tittar på dig i en film,
så är det nästan som om du tittar på mig och säger:
"Oroa dig inte, det är bara en film. Det ordnar sig, låt mig bara gör det här."
Är det nåt jag inbillar mig?
-Det tror jag inte. -Det känns bekant.
-Det kanske är en bättre beskrivning. -Jag har hört andra säga det.
Tom Hanks säger att vi ska uppleva det som sker å publikens vägnar.
Det är ett sätt att säga att om jag flyttar mig ur vägen för mig själv,
så att jag inte fördärvar mitt eget energifält,
för att jag bara tänker på min prestation, eller mina neuroser,
så kan jag bjuda in dig, så att du får en upplevelse.
Jag har varit med i saker där nån sagt: "Det här är din roll. Läs det här."
Så är det inte med dig.
Det är en sån där sak som…
Enligt legenden, och det är nog mestadels sant…
Du ändrar i manus så till den grad att du förändrar hela handlingen.
-Har jag rätt eller inte? -När jag kan.
-Vad är motivationen bakom det? -Jag…
Jag uppfostrades av manusförfattare och har varit i situationer där man ser:
"Här har vi idén till skämtet, och här är den bättre varianten."
Det finns tillfällen då man känner: "Jag rör inte det här stora sjoket.
Jag lär mig det så gott jag kan, för det är inget man ska ändra på."
Men nästan allt annat kan förbättras.
Det är inget som är viktigt för mig, jag vill inte slösa bort folks tid
och ändra på saker, så att alla andra måste lära sig.
Men jag läser av rummet och kollar om det finns utrymme för nytänkande.
Och i vissa situationer tuggar man i sig och gör det på normalt vis.
Finns det ett motstånd mot såna uppenbara grepp?
Finns det ett mer organiskt sätt att få fram det här?
Du ska få ett exempel. För ett halvt liv sen gick jag till…
…lord Richard Attenborough, vi skulle börja på Chaplin.
Jag sa: "Dickie…"
"Ja, vännen?"
"Ditt manus är ett skämt."
-Nej! Vänta nu… Hur gammal var du? -25.
"Manuset är ett skämt. Ta inte illa upp, men det är episodiskt.
Vet du inte att innan Chaplins pojke, så hade hans fru fått missfall?
Det var därför Jackie Coogan fick rollen."
Och han bara: "Och?"
Jag sa: "Det är djupt, det är sånt folk vill se."
Han sa: "Nej, det filmar vi inte."
Sen läste jag upp min version av hans film, Chaplin,
och han satt och lyssnade och sa:
"Då så. Vi ses på inspelningen nästa måndag."
-Och så blev det. -Wow.
Delvis var det nog så att jag gick för fort fram
angående hur samarbetsvilliga jag trodde att folk ville vara.
Och i slutändan är det bara åsikter.
Två saker slår mig här.
Först, din imitation av Richard Attenborough…
-Fantastisk! -Tack.
Den störste.
En annan sak som slog mig när jag tittade på din filmografi…
"Gjorde Robert Downey Jr Chaplin?
Ja, det gjorde han." Och jag tittade på filmen.
Ett fantastiskt konstverk. Den är helt otrolig.
Många faktorer bidrog till den.
Första gången jag träffade Dickie höll han upp en bild av Tom Cruise och sa:
"Är inte likheten slående? Vore det inte fantastiskt om Tom Cruise spelade…"
Och jag bara: "Är jag här för att bli förödmjukad?"
-Vad var det för nåt? -Jag vet inte vad som pågick där.
Han höll upp en bild på Tom Cruise och sa: "Han borde spela Chaplin." Jag sa: "Okej."
Ja, vad skulle du göra?
"Men han tackade nej, så vad händer nu?"
Är inte sånt skrämmande? För skådisar, som andra konstnärer,
är osäkra till att börja med.
Och så säger Richard Attenborough: "Synd och skam att vi inte fick Tommy!"
-Det där var så bra jag kan… -Inte illa.
Lite mer norra London, det var ganska bra.
Du har gjort ganska många filmer.
Tröttnar du nånsin på allt det tröttsamma?
Vetskapen att man snart ska jobba hårt är utmattande.
Själva utförandet… Jag jobbar gärna hårt.
Så länge det är välordnat och man är på väg åt rätt håll
och folk kommer överens och respekterar varann är det fantastiskt.
Men det du beskrev nu är nästan omöjligt i verkliga livet.
En välordnad jakt på nånting.
Ja, vi brukar kalla det "50 apor som sätter på en fotboll".
Hoppsan! Ursäkta? Va?
Finns det nåt här som behöver mjölkas?
Vi kan försöka med getterna, men det låter inte jättekul.
-Nu så. -Det är Cutie Boots. Hon blev räddad.
Var kom de ifrån?
Ett djurhem?
Som du vet har de horisontell…
-Horisontell springa, det är galet. -Irisen är inte rund, utan horisontell.
Själva synmekanismen måste vara densamma.
-Varför finns den skillnaden? -Jag vet inte.
-De här är jättefina. -Ja.
Herrejisses!
-Jag häller i det här. -Ja.
Tack för att du låtsades hjälpa till.
-Ser du det som ser ut som koskit? -Ja, vad är det?
Jag tänkte fråga om du visste.
Jag vet inte om det är sprängdeg eller nån sorts…
-…spränggelatin. -Kom, pojkar!
Men vi har gott om minor i området.
Bara så att du inte kliver på det och antänder det lämnar jag en markör här.
Belted Galloways. Vi kallar dem "Oreos".
-Vad är rasens historia? -De är skotska.
Är det köttkor?
-De är väl inte mjölkkor? -Jag vet inte riktigt.
Kan vi…?
-Kan vi gå fram till djuren? -Javisst, kom.
Lugn.
-De är jättefina. Blir de större? -De är nog ganska stora.
Vad tror vi? 350 kilo? 450?
-Ungefär. -Ja. Ett halvt ton.
Det här går så mycket bättre än jag trodde i går kväll.
Trampa inte ned oss.
"En sorglig nyhet från Malibu:
Filmstjärnan, Robert Downey Jr…"
-Jag skulle aldrig låta nåt hända dig. -Jag känner likadant.
Du har hela livet framför dig.
Se på mig, jag är 100. Jag skulle kasta mig framför dem.
Nej, jag skulle kasta honom framför… Nu backar vi bort härifrån.
Hur fick du hit dem?
Folk visar bilder och säger: "Dessa, då?" Och jag säger: "Är det allt du har?
Visa mig några andra." Det är som rollbesättning.
"De här är bror och syster."
"Jaha! Men är inte grisarna bror och syster?
Cutie Boots och…" Vad heter den andra grisen?
-Pops. -Pops?
-Grisen heter Pops. -Pops och Cutie Boots.
Och Flash, Trigger och Memo.
Låt mig skjuta in nåt här.
Säger jag fel namn?
Jag är ingen bra bonde, va? Förlåt, älskling.
Okej. Sen såg jag Noll att förlora.
-Oj då. -Och…
Den drabbade mig. Jag har en 16-årig son, yngre än din rollfigur,
men ändå på väg mot ungdomstiden och vidare.
-Det är rätt jäkla skrämmande. -Ja.
Jag såg också om den nyligen och den hör till sin tid,
men samtidigt är den ett varnande exempel om vad man gör för att passa in.
Och regissören, Marek Kanievska…
Han var enastående. En enastående person.
Vi repade och han sa:
"Gå ut på stan och försök försätt Andrew McCarthy i knipa."
Jag sa: "Inga problem."
Han sa: "Bra, det är viktigt. Jag vill att ni får problem med polisen.
Han ska försöka övertala polisen att inte gripa dig."
Jag sa: "Det är lätt ordnat."
Han sa: "Jag vill att Andrew känner ansvar för om du ska leva eller dö."
Jag kände bara: "Wow! Okej."
McCarthy bara: "Marek har galna idéer.
Kan du sluta gå på mittremsan på Santa Monica Boulevard,
så att snuten stannar?" Jag sa: "Nej."
Jag var redan ganska fast
i fördärvet och utsvävningarna som den filmen representerade,
men nu fick jag ta på mig en mask och testa på värsta möjliga scenario,
och uttrycka mig genom det.
Vilket var steget du missade,
som gjorde att du experimenterade eller hängav dig för mycket?
För det första är det alltid en kulturell grej.
Och som amerikanska läkarsällskapet säger om alkoholism eller beroende:
Det är en hjärnsjukdom, men det är en hjärnsjukdom som…
…man inte vill ta botemedlet mot. Den är väldigt lömsk.
Men jag vet inte när det gick överstyr.
Du var mer eller mindre ett barn när det hela tog fart på allvar.
Jag har ingen djupare förståelse,
förutom att jag själv var alkoholist. Men det finns många…
-Vänta nu, har du varit alkoholist? -Ja.
Jag kommer att se på det här och inse att jag fick reda på nåt nytt.
När du befann dig på botten och det finns tillfällen…
Och jag kollade upp kronologin snabbt.
Problemen verkar ha varat från 1996 till ungefär 2004.
-Det stämmer. -Och vi antar,
eftersom dokumentationen inte går så långt tillbaka i tiden, att nåt hänt tidigare.
Jag tänkte för mig själv: "Han fortsatte, men fortsatte ändå att jobba."
-Var det kul att fortsätta? -Nix.
-Det är intressant. -Ja, men från ungefär…
Från första gången, från första cigaretten eller jointen,
från 8 till 38 års ålder, det är galet. För min generation…
-Från 8 till 38? -Ja, i stort sett. Du hörde mig.
Var det den ofta omtalade situationen då din far och du rökte marijuana ihop?
Ja, och du vet, kulturellt sett
handlade hela ekosystemet vi befann oss i om:
"Säger de att vi inte borde, så gör vi det ännu mer."
För det var en tid, och vad mystiskt hur saker upprepar sig,
av misstro mot regeringen och samhället och människorna som hade pengar.
Det var kulturen jag uppfostrades i.
Om vi skulle ordna en Robert Downey Jr-filmfestival…
Ja?
…vilket…
-Är? -…en dålig idé.
Skulle du vara villig, eller kan nån annan avgöra…?
"Här har han nog problem.
I den här filmen har han nog inte problem."
Är det uppenbart eller kunde du jobba igenom det?
Tog du inga droger när du jobbade?
Just det. Det skedde vid ett tillfälle.
Jag kallar den för historiens mest avslappnade rollprestation.
I filmen Hemma är bäst, som jag gjorde med Jodie Foster.
Hon var jättekritisk och sa:
"Du verkar komma undan med det nu. Men jag skulle inte försöka igen."
För vi skådisar är förlåtande.
Jag sa: "Visst var den tagningen bra?" Och hon sa: "Ja, allt går jättebra."
Och senare, när jag satt i fängelse, skickade hon ett brev till mig:
"Nu ska jag berätta vad jag menade med 'det går jättebra'."
Du satt för fanken i fängelse.
Vad representerar den tidsperioden för dig nu? Jag vill inte höra detaljer…
Är du säker på det?
Jag har också gått igenom tunga grejer.
Och folk som drar ut i krig kommer hem med posttraumatiska stressyndrom.
Vi antar att det som värst blir kvar i en resten av livet.
Som barn trodde jag aldrig…
Om nån hade satt mig ner och sagt: "Du kommer att älska det här.
Så här kommer ditt liv att bli." Jag skulle ha skrikit!
Men jag visste att domaren, Mira…
Jag visste att han var en person
som inte skämtade om att en villkorlig dom innebär
att sköter man sig, så åker man inte in.
Men när den villkorliga domen inte längre är villkorlig, så måste man sitta inne.
Jag tror att jag hade fastnat i utvecklingen
och inte trodde att konsekvenserna... Jag trodde att jag kunde komma undan.
Jag ser gamla filmer, som Back to School, Rodney Dangerfield-filmen…
Det är ett par scener där jag minns att jag inte var väck när vi spelade in,
men jag hade nyss blivit väckt ur ett koma-liknande tillstånd,
för att göra en fem sidor lång scen.
Och på den tiden, när jag var ung…
Jag varvade filminspelningen med Saturday Night Live.
Man kan säga att det var "kul", men det var stressigt.
Snackar vi om kokain?
-Ja. -Eller andra droger?
-Ja, jag menar… -Heroin?
Ja. Men jag gillar att dricka mycket också.
Jag vill bara se om vi har nåt gemensamt.
Ibland, om jag skulle flyga från kust till kust,
och besättningen hade lärt känna mig,
tog de fram ett helt tråg småflaskor med sprit, bara till mig.
Samma sak hände mig. Jag var på väg hem från Denver.
Jag flög hem, de hade lärt känna mig. De gav mig en enlitersflaska.
-Service med ett leende. Herregud! -Men sen…
Om det jag läst stämmer,
pratade du med din mamma när du var riktigt illa däran.
Och då lade du av.
Och jag antar att du varit på torken några gånger…
Det kan du ge dig på!
Jag älskar torken. Det är som en rastplats.
Men det funkade inte, va?
Jag tror också att det krävs en del. Jag vet flera personer just nu…
För gissa vad. Beroende och alkoholism är lika utbrett i dag som nånsin.
Och man ser personer som uppnått en viss ålder,
som når förnekelsestadiet,
och sen kommer följderna och rättsfallen och ditten och datten…
Jag reflekterar över vad det handlar om och varför folk förändras.
Hur mycket av det är tur och hur mycket beror på att man försöker utvecklas?
För du vet hur det är. Man gjorde giget.
"Det var uppträdandet. Det här är vår tid."
Och för oss betydde det: "Nu öppnar vi en flaska."
Vi måste belönas för det vi gjort.
Förlåt att jag avbryter. Titta på monitorn där.
FIXA DITT HÅR
-Ska jag rätta till ditt hår? -Kan du det? Jag vet inte vad de menar.
Herregud, du har rätt. Vänta.
-Ska jag ta kaffe eller vatten? -Det som behövs.
Jag är bara trött på att vara…
Tack.
Tack ska du ha.
Gud välsigne dig.
Enligt min erfarenhet, och jag fick mitt första glas som nio- eller tioåring…
Pappa sa… Det var jul och han drack whisky och soda.
"Vill du smaka?" "Javisst." Och det var "pang, zoom."
Det var inte "njaa", det var "herrejisses!"
Och jag fortsatte att dricka. Och enligt mig, inte för att nån bryr sig…
Jo, det här är ny information!
Jag gick till doktorn som sa: "Din lever verkar lite uppsvälld."
Och han sa: "Dricker du?" Jag sa: "Jag tar en öl då och då."
Men det är inte sant. Jag var full varenda dag.
Men så till sist, när jag var 34 och fick en andra chans inom tv,
insåg jag att det enda jag kunde göra för att kasta bort den här chansen
var att låta alkoholen styra mitt liv.
Pang, sen var det klart. Och jag har inte druckit nåt sen dess.
Tack ska ni ha.
Det här färgar min uppfattning av dig.
Förr kanske jag skulle ha tänkt: "Varför tittar han så strängt på mig?
Han har säkert problem med levern och säger ändå att allt är bra."
Nej, det var… Jag är så tacksam över att det inte kontrollerar mig längre.
På gott och ont. Och tacksam att jag inte skadade nån annan i processen.
Absolut.
Har vi lite foder till Dave?
-Herregud, det här är fantastiskt. -Titta på stackaren.
Förresten, det är kutym att jag fixar ett par Arnold Palmer
när folk är här, och du jobbar hårt.
-Jag svettas inte ens. -Det gör du snart.
Det här får Jack Hanna att se ut som en tönt.
Varsågod. Här, ta lite av det här.
Om jag var tvungen att göra det här hela dagen…
Det finns värre saker.
Jaha…
Vi är inne i svinstian.
Jag tar hand om…
…ni vet.
Varsågod, Cedro. Tack. Hur går det, Dave?
Bra. Vad…?
Okej.
Får jag andra omgången?
Gud, jag är ledsen.
Är du?
-Gör du nånsin det här? -Aldrig. Men du har inspirerat mig.
Jag kanske börjar agera mer direkt i skötseln av djuren.
-Titta. -Jäklar! Bra jobbat!
Jag skojar inte.
Det är som meditation, eller hur? Hugga ved, bära vatten.
Jag förmedlar min andliga vishet.
Vem gör det när jag inte är här? Kommer Conan O'Brien nästa vecka?
Titta. Vem gör sånt här? Ingen.
Tror ni att Ellen skulle göra det? Nej, hon har folk som gör det.
Du nämnde dina barn.
Hur är det med barnuppfostran?
Jag har inte mycket att säga till om. Jag dyker bara upp.
Jag är som en limoförare på 80-talet. "Var där klockan åtta."
Den här frågan får du nog ofta: Gillar barnen att se dig på film?
Ja, jag antar det. De har ett flyktigt intresse för mig.
Ett flyktigt intresse…
Men jag märker också…
Exton, vår grabb, har en Iron Man. En billig, jag borde ge honom en fin en.
Ett litet Iron Man-huvud vid sängen.
Har han det för att han gillar honom mer? Jag tror att han föredrar Hawkeye.
Försöker han bara visa mig att jag är kvar på listan över superhjältar han gillar?
När den där grejen klämmer åt om huvudet, finns den där på riktigt eller inte?
Utmärkt fråga.
I början fanns allt där på riktigt.
De ville spendera så lite de kunde på datorgenererade effekter.
Jag minns att jag fick på mig hjälmen och att jag hade hela dräkten på mig.
De sa: "Du har landat på taket, så när vi säger 'varsågod',
låtsas att du landat och gå framåt." Så jag satte på hjälmen,
och den stängdes och jag såg inget, och sen tändes LED-lamporna.
Det var som i Hjärntvättad. Jag var helt förblindad.
När vi gjorde sista Avengers-filmen sa de: "Robert, kan du ta på…?"
"Hjälmen? Nej."
"Sätt två prickar här, ni kan rita dit den."
"Vi kan göra det här från ditt hus."
Frågade jag om du läste serier som barn? Superhjälteserier?
Alla serier. Acke, Sgt. Rock, Spider-Man, Iron Man, Fantastic Four, X-Men. Alltihop.
Så det var inget nytt för dig?
Inte direkt. Genren hade redan gjorts ett par gånger.
Det verkade som en genre som borde kunna funka bättre…
Ni förändrade den.
Ni gjorde den mänskligare på ett mycket underhållande vis.
Tycker du inte det?
Det här pratade jag om tidigare, i slutet av den första filmen…
…ändrade ni manuset i scenen på presskonferensen. Stämmer det?
-Jon och jag ändrade i manus hela tiden. -Jon Favreau?
Vi tänkte testa "Jag är Iron Man". Vi ville inte ha en hemlig identitet.
Jag kommer inte ihåg vem som kom på det från första början.
Jag säger att det var Jon, så slipper jag samtal sen.
Det är en bra historia. Jag säger till folk att det var du.
För så här framstår det:
Ni gör en produktion som kostar 200-300 miljoner dollar,
som är på väg åt ett håll, men så ändrar du riktning. Jag älskar det.
Så även om det bara är i närheten av sanningen, snyggt jobbat.
Jobbar du på nån film nu?
Ska du vara med i Marvel-grejerna mer?
-Är den delen av livet stängd nu? -Ja, jag är nog klar med det.
Kan man göra en viss typ av film, en välskriven,
välregisserad film för en miljon dollar? Kan man göra det i dag?
-Femhundratusen? -En miljon är svårt.
Inte med dig, så klart.
Det är min kemtvättsbudget.
Nej…
Numera kan man göra vilket projekt som helst för vilken budget som helst.
Men det måste vara nåt fantastiskt.
Nu för tiden dras jag själv till coola varianter på olika saker,
eller till fantastiska regissörer.
Jobbar du på nån film nu? Vad ska du göra?
-"Vad ska han göra härnäst?" -Här är frågan från idioten:
Nu när du inte är Iron Man längre, vad ska du göra?
Ja, vad ska man göra när man inte är Iron man längre?
Jag frågar mig själv samma sak.
Just nu har jag en påtvingad paus och försöker bara vara uppmärksam
och hänga med i vad alla andra håller på med.
Jag misstänker att jag skulle kunna göra nästan vad jag ville.
Jag såg en serie med dig, som du även producerade,
om artificiell intelligens. Det var…
-The Green Footprint? -The Footprint Coalition.
Jag avslutade Marvel-kontraktet.
Jag hade haft med olika AI-versioner att göra
på mitt vanliga jobb i över ett årtionde.
Youtube hade frågat om vi var intresserade av att utveckla serien, och det var vi.
Jag tyckte att det var bra, för det var lärorikt för mig.
The Footprint Coalition är nåt annat som jag kommer att lägga tid på.
Vad är The Footprint Coalition? Är det mer miljö-inriktat?
Ja. En del är en stiftelse,
där vi ger bidrag till organisationer som gör miljövänliga saker.
Och den del som jag lär lägga mest tid på är ett sorts medieföretag.
Jag vill intervjua personer som försöker städa upp på planeten
och ta hand om miljön.
När du säger… Ja.
Kan ni förlänga applåderna? Det skulle hjälpa mig med mina…
Vi lägger in lite AI.
Jag är väldigt pessimistisk. Jag tror…
…att det är för sent att stoppa det.
Jag tror att vårt enda hopp är vår anpassningsförmåga. Du?
Det sägs att definitionen av en optimist är nån som tror att framtiden är osäker.
Då så. Ja.
En pessimist har alltid rätt, men får ingen tillfredsställelse.
Så anpassningsförmåga, absolut.
Men det är lika lätt
att försöka sammanföra människor och få i gång samtal
om att använda teknik och AI på ett sätt som kan ge stor effekt.
Men du har rätt. Vi måste anpassa oss och bli mer synergistiska.
Jag pratade med en god vän, en kille jag har känt i 45 år.
Han är skådespelare och har jobbat med dig.
-Han heter Tim Thomerson. -Den galet begåvade komikern.
-Ja. -Jag känner honom väl.
Jag sa: "Hur var det att jobba med Robert Downey Jr?"
Så här svarade han:
"Bra kille, lätt att jobba med,
generös och rolig.
Ingen löjlig skådespelarskit."
Där har vi inskriptionen på min gravsten.
-Återigen, tack för att du tog dig tid. -Det var ett nöje.
Och som människa hyser jag stor beundran för det du åstadkommit.
-Tack. -Robert Downey Jr.
Tack.
Inte illa, va?
Undertexter: Arnar Jonsson