‫אעשה לזה "האפי גילמור".‬
‫אימון מטורף.‬
‫נראה לי שאהרוג מישהו או משהו.‬
‫זה כ־300 מטר.‬
‫אני צריך פעלולן בשביל זה.‬
‫יפה, דייב.‬
‫הנה זה.‬
‫אתה באמת יכול עם יד שמאל.‬
‫כן. הו, כן.‬
‫זה מדהים.‬
‫אתה אמבידקסטרי?‬
‫אני פרסביטריאני.‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫אני ממש שמח להיות פה.‬
‫ניסיתי להביא את האיש הזה במשך הרבה זמן,‬
‫וככל שאני יודע עליו יותר,‬
‫אני רוצה להיות יותר כמוהו.‬
‫אני רוצה להביא לפה מישהו שאתם מכירים.‬
‫ואם אתם מכירים, אתם אוהבים אותו.‬
‫האמן האמיתי של מלאכתו,‬
‫דיוויד שאפל, גבירותיי ורבותיי.‬
‫אוהיו!‬
‫מה שלומך, אחי?‬
‫נהדר. תודה.‬ ‫-טוב לראותך.‬
‫תודה רבה שבאת לפה.‬
‫הטיתי את הכף הערב.‬
‫זה בסדר. תקשיב, זה ממש מרגש אותי,‬
‫כי למדתי הרבה עליך ועל החיים שלך,‬
‫ואין דבר חוץ מכבוד‬
‫שפיתחתי כלפיך,‬
‫ואני נרגש להיות פה הערב.‬
‫ויודע מה עוד?‬
‫תדבר בעוד רגע.‬
‫זה בסדר.‬
‫לפני כמעט 27 שנה,‬
‫נפגשנו בפעם הראשונה.‬
‫בתוכנית שלך.‬ ‫-בתוכנית שלי.‬
‫כן, ובאופן אירוני,‬
‫בפעם הראשונה שהייתי אמור להופיע אצלך,‬
‫לא הייתה לי חליפה.‬
‫לבשתי ג'ינס וטי שירט.‬
‫אז העיפו אותי.‬
‫באמת? היה קוד לבוש?‬
‫כן, לכן לבשתי חליפה הערב.‬ ‫אמרתי, לעולם לא אשב מול לטרמן שוב.‬
‫לא מעיפים אותך מפה.‬ ‫-כן, לא…‬
‫איך היו החיים שלך לפני 27 שנה?‬
‫כנראה הייתי בערך בן 19.‬
‫סיימתי תיכון שנה וחצי לפני כן.‬
‫גרתי בניו יורק סיטי.‬
‫להשתתף בתוכנית שלך בזמנו היה השיא‬
‫עבור קומיקאים. אם הופעת אצל לטרמן,‬
‫לא היה משהו גדול יותר.‬
‫ואני הופעתי.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫קבלו במחיאות כפיים, דייב שאפל. דייב!‬
‫זוכר איך הייתה ההופעה שלך באותו ערב?‬
‫מספיק טוב.‬
‫אני מקדיש תשומת לב רבה‬ ‫להיסטוריה הגזענית הקטנה הזו.‬
‫יש דברים בניו יורק שאתם צריכים לראות.‬
‫כמו בוושינגטון סקוור פארק. זה מעניין.‬
‫יש שני עצים גדולים‬ ‫שעליהם נהגו לתלות פושעים בימים עברו,‬
‫אבל הם היו תולים אנשים לבנים‬
‫ואנשים שחורים‬
‫על עצים שונים.‬
‫כאילו שזה יפגע ברגשות שלנו, מבינים?‬
‫טלוויזיה זו חיה אחרת.‬
‫אני עדיין מחשיב את עצמי‬ ‫לקומיקאי מועדוני לילה.‬
‫עכשיו אני קומיקאי מועדוני לילה‬ ‫שעושה את התרגיל‬
‫בטלוויזיה, אבל האווירה,‬
‫הדבר שבו פיתחתי את עצמי,‬
‫הייתה הרבה יותר סלחנית‬
‫ממה שהייתה הטלוויזיה ועודנה כזאת.‬
‫אני בן 100 או משהו.‬
‫אז כשהתחלתי לעשות קומדיה,‬
‫זה היה… היית צריך נתח…‬ ‫חמש דקות כדי להופיע ב"טונייט שואו".‬
‫ועכשיו,‬
‫זה שונה לגמרי.‬
‫לכולם יש עסקאות לספיישלים של שעה.‬
‫קודם כל, הרעיון של איסוף כל כך הרבה חומר,‬ ‫זה מרסק לדעתי.‬
‫אבל אתה כל כך פורה.‬
‫כמה שעות יש לך עכשיו‬
‫בפלטפורמות על הכוכב הזה?‬
‫כשפרשתי מהתוכנית שלי, "המופע של שאפל",‬
‫נסעתי הרבה לסן פרנסיסקו, לאזור המפרץ,‬
‫והקלטתי את כל הסטים שלי. באודיו.‬
‫כנראה מאות שעות של הקלטות.‬
‫חלק מהחומרים עשו דרכם‬ ‫לעבודה שאני עושה עכשיו,‬
‫אבל…‬
‫איכשהו, ידעתי מראש שזאת הייתה תקופה מיוחדת‬
‫בהתפתחות האמנותית שלי,‬
‫ויש לי תיעוד של זה.‬
‫אתה יודע, באותו זמן,‬
‫חשבתי שהרסתי את הקריירה שלי.‬
‫כשעזבת את התוכנית?‬
‫כן, מעולם לא ראיתי את זה מסתדר ככה לפני.‬
‫כי כשאתה עוזב את התור, זה יכול להיות,‬
‫"טוב, חבל, יש לנו אנשים אחרים לפניך".‬
‫זה הסוף של זה.‬
‫כן.‬ ‫-ולדעתי כשרוח הרפאים יצאה מהחדר,‬
‫ועשיתי את זה‬
‫רק לשם הפרנסה שלי וכי אהבתי לעשות את זה,‬
‫זה הפך אותי לקומיקאי יותר טוב.‬ ‫זה הפך אותי לקומיקאי יותר אמיץ.‬
‫בראש שלך, הדבר הכי גרוע‬ ‫שיכול לקרות לך כשהכול מסתדר,‬
‫זה שתאבד הכול או שתפשל.‬
‫אבל כשתמודדים עם זה, זה לא הכול.‬
‫אני ממש מתרגש לגבי כמה מהרעיונות פה הערב.‬
‫אחד מהם הוא שעזבת את התוכנית שלך.‬
‫אתה יודע את זה‬
‫כי יש סרטון היסטורי ותיעוד מודפס‬
‫שלך עובר מיציאה ליציאה ועונה על שאלות,‬
‫"מה הבעיה שלך? עזבת משהו ענק. מה הקטע?"‬
‫הם היו ממלאים את החסר בשבילך‬
‫כי הם היו כל כך נואשים.‬
‫וככל שהרהרתי בזה יותר,‬
‫הדבר הזה נשמע לי יותר טוב,‬
‫כי מה יותר גדול, מגניב וקטלני‬
‫מלהגיד,‬
‫"לילה טוב לכולם!"‬
‫ואז, אדיוס.‬
‫זה ממש מגניב.‬
‫בהתחלה, זה היה נורא.‬
‫כן.‬
‫פחדת? בטח פחדת בטירוף.‬
‫כמובן. הייתי מבועת.‬
‫והיו עניינים משפטיים סביב יצירת מופע כזה.‬
‫ובבירור, לא היה לי את הכסף שחשבתי שאצטרך‬
‫כדי לקבל החלטה כזאת.‬
‫בהתחלה, זה היה כמו כל דבר.‬ ‫צריך להתמודד עם הרבה פחדים.‬
‫עם חלקם התמודדתי יותר טוב מאחרים,‬ ‫אבל הייתי נחוש,‬
‫אתה מבין?‬
‫לא רציתי לקבל החלטה כזאת ואז…‬
‫ואז להפוך למשל של מה לא לעשות.‬
‫אז הייתי צריך להבין…‬
‫אבל מנקודת מבט כזאת,‬ ‫אתה לא נזכר וחושב, "זה היה מגניב"?‬
‫אלוהים, כן. עכשיו, דיוויד לטרמן באוהיו ו…‬
‫זה הסתדר.‬
‫אבל לפני שזה הסתדר,‬ ‫זה היה מפחיד מאוד, בנאדם.‬
‫לא יודע מה אתם חושבים שקורה‬ ‫כשעוזבים תוכנית מצליחה. אספר מה לא קורה.‬
‫הם לא אומרים, "בהצלחה בהמשך דרכך".‬
‫זה לא מה שקורה.‬
‫היה שם קר.‬
‫קראתי שוב ושוב, כשעזבת את התוכנית,‬
‫היה פרק שתואר, ומעולם לא הוסבר,‬
‫שמישהו בצוות צחק‬
‫על מערכון שהכנת,‬
‫ואתה חשבת שהצחוק‬
‫לא נבע מהחלק הנכון.‬
‫אתה זוכר מה זה היה?‬
‫כן, אני זוכר.‬
‫זה העלה שאלה מעניינת מבחינתי,‬
‫שכבר נאבקתי בה מלכתחילה.‬
‫אתה יודע, דייב, אני אוהב להיכנס בכל הכוח.‬
‫במיוחד באותו זמן בקריירה שלי,‬
‫תמיד הרגשתי שהיא יכולה להסתיים בכל רגע,‬ ‫אז עשיתי טעות והפרזתי.‬
‫יש רגעים שבהם אתה מגזים‬ ‫ומשחק בדברים עוצמתיים.‬
‫לספר בדיחות על גזענות, ונושאים דומים ו…‬
‫ראיתי בזה סיכון מקצועי, אבל גם הבנתי‬
‫שהייתי יותר גדול ממה שהיה לי נוח להיות.‬
‫לא בטחתי בנסיבות של…‬ ‫להיות כל כך גדול או מה שלא יהיה.‬
‫אתה זוכר על מה האיש צחק‬
‫שגרם לך להרגיש… שאבחנת בתור טעות?‬
‫כן, אבל בבירור יותר, אני זוכר…‬
‫את איך שזה גרם לי להרגיש.‬
‫יש משהו שנוגע לפרק שעליו אתה לא רוצה לדבר?‬
‫זה היה נורא, עזבתי את התוכנית.‬
‫זו לא הייתה הסיבה היחידה,‬
‫אבל זה בהחלט עזר לקבל החלטה.‬ ‫כזה, "אני לא צריך את זה".‬
‫זה לא צריך להטריד אותי.‬ ‫-כן.‬
‫הייתי, ואני אפסיק אחרי זה,‬ ‫-אתה בסדר.‬
‫פשוט הייתי סקרן לגבי הבדיחה,‬ ‫מה הייתה הבדיחה.‬
‫המערכון לא הייתה גרוע.‬
‫הוא היה מצחיק.‬
‫זאת הייתה פיה.‬
‫זה הייתי אני בבלאק פייס,‬
‫והייתי מופיע בכל פעם‬ ‫שמישהו הרגיש את כאב הגזענות.‬
‫קשה להוציא את זה לפועל.‬
‫זה לא מערכון גרוע,‬ ‫אבל לשמוע את הצחוק הלא נכון‬
‫בזמן שאתה לבוש ככה,‬ ‫זה גורם לך להרגיש בושה.‬
‫זאת הסיבה.‬ ‫-בסדר גמור. כן.‬
‫דרך אגב, יש לי הרבה אומץ לדבר על זה.‬
‫טוב, מה איתי? אני שאלתי את השאלה.‬
‫החלק הכי טוב‬ ‫בהתפטרות מהתוכנית היה לחזור לפה.‬
‫אז התחלתי להבין את הערך המלא‬ ‫של להיות חלק מקהילה.‬
‫היו מגיעים אנשים מהתקשורת‬ ‫וממקומות אחרים לחפש אותי,‬
‫ואנשים פה היו מגוננים עליי.‬
‫הם לא הסתכלו עליי כעל סלבריטאי שמעד.‬
‫הייתי הבחור במעלה הרחוב.‬
‫ודבר כזה עוזר לך לשרוד…‬ ‫-אמרת שמעדת.‬
‫אבל לא מעדת באמת.‬
‫אם התוכנית הייתה מתבטלת, זאת הייתה מעידה.‬
‫אם איוול קניוול‬ ‫היה מנסה לקפוץ מעל 12 מכוניות‬
‫ולא מצליח, זאת מעידה.‬
‫ואני מרגיש שהניסיון לספר את הבדיחות,‬ ‫זה כמו פעלולים של איוול קניוול.‬
‫אני מקווה להצליח, אבל…‬ ‫-כן.‬
‫אבל הרשה לי לומר,‬
‫אתה יכול להופיע‬ ‫בכל תוכנית מערכונים שמופקת היום,‬
‫והן בסדר,‬
‫אבל לצפות בך‬
‫כאדם שחולק את המחשבות‬ ‫ואת הכתיבה שלך, זה הרבה יותר משכנע.‬
‫וואו.‬ ‫-מה ש…‬
‫גרר את ההחלטה, ואני יודע שזה קרה,‬
‫עדיף לך הרבה יותר,‬
‫וזה לא אומר…‬ ‫תעשה תוכנית מערכונים אם אתה רוצה.‬
‫אני שמח מאוד שעשיתי את מה שעשיתי.‬ ‫-כן.‬
‫בדיעבד.‬
‫זה היה הדבר הכי גדול שקרה בחייך עד עכשיו,‬
‫מלבד לידת הילדים שלך.‬
‫זה היה אירוע מכונן מאוד,‬
‫או רצף של אירועים. לא היה רק חלק אחד.‬
‫אבל אם הייתי מסיים את התוכנית‬
‫עם ההרגשה שהייתה לי,‬ ‫בחיים לא הייתי נשאר אותו הדבר.‬
‫תגיד לי, איפה אנחנו, דרך אגב?‬
‫כאן? עכשיו?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו בפאתי ילו ספרינגס, אוהיו הנפלאה.‬
‫בבקשה.‬
‫- ילו ספרינגס וילג' -‬
‫- תיאטרון ליטל ארט -‬
‫ילו ספרינגס.‬
‫זה מעולה!‬ ‫-כן, נחמד מאוד.‬
‫המקום הזה לא השתנה כבר 100 שנה.‬
‫אבל זה בטח שונה ממתי שהיית כאן כילד, נכון?‬
‫מבחינה אסתטית, כמעט זהה.‬ ‫-אתה צוחק עליי.‬
‫אני זוכר שבאתי לפה,‬ ‫קניתי מצרכים, הלכתי פה עם אבי.‬
‫המקום הזה היה מסעדה בעלת שם אחר.‬
‫המקום הזה היה בנק בעל שם אחר.‬
‫וממש מול שדה עצי חג המולד הזה יש מקום נפלא‬
‫בשם יאנג'ס דרי.‬
‫כן, ראינו אותו כשהגענו.‬
‫ראינו גם את קולג' אנטיוך.‬
‫קולג' אנטיוך‬
‫היה תופעה תרבותית פה.‬
‫במיוחד בשנות ה־60.‬
‫למדו בו אנשים כמו קורטה סקוט קינג.‬
‫אבא של ג'ון לית'גו היה מרצה שם.‬
‫ג'ון לית'גו, השחקן המפורסם, גדל כאן.‬
‫למשפחה שלך יש חיבור לאנטיוך?‬
‫אבא שלי לימד שם,‬ ‫ואני חושב שהוא גם היה מנהל.‬
‫גדלת כאן?‬
‫חלקית. הוריי היו גרושים.‬
‫נולדת בוושינגטון.‬ ‫-חייתי בוושינגטון שנים רבות,‬
‫אבל אבי גר כאן.‬
‫אז משנת 1976,‬ ‫חופשות חג מולד, למדתי פה בחטיבת הביניים.‬
‫מה היה הקבוע ששומר על המקום הזה קבוע?‬
‫טוב, אני חושב שהקסם‬ ‫של חיי העיירה הקטנה הוא…‬
‫שהימים שלך צפויים יותר.‬
‫הפרצופים מוכרים יותר.‬
‫אנשים מכירים את שמי. אני מכיר את שמותיהם.‬
‫כשאתה מפורסם, כולם מכירים אותך,‬ ‫אתה לא מכיר איש. כאן כולם מפורסמים.‬
‫זאת לא עיירה קטנה טיפוסית.‬
‫ככה אנחנו מרגישים.‬
‫אלה לא רק דברים חדשים.‬
‫זה עתיק כמו העיירה.‬
‫אלוהים, כן.‬ ‫-המודעות והאקטיביזם.‬
‫כן.‬ ‫-כשקראתי קצת על ילו ספרינגס,‬
‫יש שיוך ייחודי של הקהילה הזו‬
‫לעבדות.‬
‫מערכת היחסים לא הייתה ישירה,‬
‫אבל היא הייתה שם, ונראה שהיא הייתה חיונית‬
‫בסיוע לגברים ונשים‬
‫לעזוב את העבדות.‬
‫אתה יודע קצת על זה‬ ‫ועל ההיסטוריה של העיר הזאת?‬
‫בטח. אוהיו הייתה מדינה שהתנגדה העבדות,‬
‫אז עבדות מעולם לא הייתה חוקית‬ ‫כאן במדינת אוהיו.‬
‫אבל לא הייתה לנו זכות הצבעה,‬
‫אז החופש לא היה חוקי,‬
‫והעבדות לא הייתה חוקית עבור אנשים שחורים.‬
‫נהר אוהיו היה הגבול.‬
‫בקנטקי הם העבידו אנשים.‬
‫הרבה אנשים פה היו קווייקרים‬ ‫ומנוניטים וכל מיני כאלה,‬
‫אבל הם התנגדו לעבדות,‬ ‫והעיירה הזו הפכה למתנגדת לעבדות.‬
‫בחלק מהבתים הישנים יש מעברים‬
‫שבהם עבדים התחבאו.‬ ‫זה חלק גדול מההיסטוריה המקומית.‬
‫למעשה, השנה זה לא קרה בגלל הקורונה,‬
‫אבל באופן מסורתי, ביום העצמאות,‬
‫הולכים למקום בשם פארק גאנט לצפות בזיקוקים.‬
‫פארק גאנט נתרם לעיירה הזאת‬
‫על ידי אפרו־אמריקאי בשם וילינג גאנט,‬
‫שהיה עבד,‬
‫ו"האדון" שלו היה מאפשר לו‬ ‫להשכיר את הזמן הפנוי שלו.‬
‫אז כשהוא סיים לעבוד בשדות,‬
‫הוא היה הולך לעבוד במטע אחר‬
‫והיו משלמים לו.‬
‫ובסוף, הוא הצליח לקנות את חירותו.‬
‫את החירות של כל משפחתו.‬ ‫חמישה אנשים, לדעתי.‬
‫הוא הפך לבעל קרקע כאן,‬
‫היה חיוני מאוד‬ ‫באוניברסיטה השחורה ההיסטורית, וילברפורס,‬
‫היא במעלה הרחוב,‬
‫וכשהוא מת,‬ ‫הוא תרם את הפארק לילו ספרינגס וילג'.‬
‫זה אחד המקומות‬ ‫האהובים עליי בעיירה ביום העצמאות.‬
‫מלא אנשים לבנים באים מכל מקום‬ ‫כי הזיקוקים שלנו הכי טובים במחוז.‬
‫והם יושבים על חלקת אדמה‬ ‫שנתרמה על ידי אדם שחור‬
‫שנאלץ לקנות את החופש שלו,‬
‫וחוגגים את ההבטחה של מה שהארץ יכולה להיות.‬
‫זו אחת האירוניות היפות של העיירה.‬
‫למעשה, לדעתי כל חודש, בהחלט כל שנה,‬
‫כל האלמנות בעיירה, בגלל הקרן שלו,‬
‫מקבלות קילו סוכר‬
‫וקילו קמח.‬
‫עד היום, אלמנתו של אבי מקבלת.‬
‫זה מדהים.‬
‫אבא שלי וכמה מחבריו התחילו פה משהו‬
‫שנקרא שבוע התרבות האפרו־אמריקאית.‬
‫סתם משהו שיחגוג תרבות שחורה‬ ‫בעיירה קטנה באוהיו.‬
‫אני הופעתי בראשון. פישלתי בגדול.‬
‫פישלת…‬ ‫-פישלתי בגדול, אתה יודע,‬
‫עשיתי הופעה בשביל אבא שלי.‬
‫אבל זה היה רק שבוע‬ ‫של דוברים ואמנים…‬
‫זה ממשיך היום? גרסה כלשהי של זה?‬
‫כן. הדברים שאני עושה הם במיטב המסורת הזאת.‬
‫כן.‬ ‫-אנחנו עורכים פה מסיבה‬
‫באסם של השכן שלי בשם "ג'וק ג'וינט".‬
‫אמנים גדולים מכל רחבי העולם טסים לכאן‬
‫ומופיעים באסם הקטן הזה.‬
‫נכון שזה נהדר?‬
‫זה ממש נפלא.‬
‫ואבא שלי גידל אותי ככה.‬
‫כל הפוליטיקה היא מקומית,‬ ‫קהילה היא הכול, דברים כאלה.‬
‫אי אפשר לשנות את העולם,‬ ‫אבל אפשר להפוך פינה קטנה לנחמדה.‬
‫כן.‬ ‫-אתיקה מסוג זה, ואני חי לפיה.‬
‫אני רואה כאן דגל קשת.‬
‫כן. הומואים מוזמנים.‬
‫כל גווני הקשת מוזמנים לילו ספרינגס.‬
‫ואנחנו רוצים שכולם ירגישו בטוחים ובנוח.‬
‫יש שלט בכניסה לעיר.‬
‫כתוב בו רק "אדיבות", שזה המוטו המקומי.‬
‫תמיד אהבתי את המקום הזה.‬ ‫ אחד הדברים שאהבתי,‬
‫מבחינה היסטורית,‬ ‫הוא תמיד היה ליברלי באופן קיצוני.‬
‫מהעדר מונח טוב יותר,‬ ‫זה אי של "ברני סנדרס" בים מלא "טראמפ".‬
‫והדבר שהכי אהבתי במקום הזה,‬
‫היה הגעגועים לקהילה.‬
‫אני מזהה את הפרצופים של כולם,‬
‫הם מכירים את ילדיי,‬
‫והתהילה נעלמת בתוך הקביעות.‬
‫ברגע שמתרגלים אליך…‬ ‫אתה חושב שהם באו לראות אותי.‬
‫אותי מכירים.‬
‫הם באו לראות אותך.‬
‫זה מקום חם לגור בו, אתה מבין?‬
‫זו הייתה דעתך גם בילדות?‬
‫בהחלט. למעשה, לקחתי כמובן מאליו‬
‫את הרגשת הביטחון שהייתה לי פה.‬
‫היו הרבה אנשים בקהילה‬ ‫שלימדו אותי דברים ושמרו עליי ‬
‫בדרכים שלא ידעתי להעריך‬ ‫עד שהייתי מבוגר בהרבה.‬
‫בני כמה ילדיך?‬
‫הבכור שלי בן 19. ימלאו לו 20 באוקטובר.‬
‫איך זה הולך?‬
‫גבר, הילד הזה תותח. אין עליו.‬
‫אין עליו, גבר. אני אוהב אותו.‬
‫הדגמים החדשים טובים יותר מהישנים,‬
‫מבין?‬
‫הדרך שבה הם חושבים מעוררת השראה.‬
‫הוא הרבה יותר אמיץ ממה שהייתי בגילו.‬
‫זה נשמע אירוני,‬ ‫אבל זה נכון, מבחינה חברתית…‬
‫הדרך שבה הוא מסוגל להחליט‬ ‫דברים ממש קריטיים לגבי מי שהוא‬
‫או מי שהוא רוצה להיות.‬
‫הכנות ושיקול הדעת שיש לילדים האלה‬
‫כי הם מופצצים במידע.‬
‫קשה לחרטט ילדים כיום.‬
‫ספר לי על האחרים.‬
‫אחיו, איברהים, הוא הספורטאי הכוכב שלי.‬
‫הוא ילד מצחיק. למעשה,‬
‫מכל ילדיי, הוא היחיד שניסה סטנד־אפ.‬
‫ניסה פעם אחת ב"קומדי סלר" ושיחק אותה.‬
‫הוא היה ממש מצחיק.‬ ‫-ממש טוב.‬
‫כן, וזה היה ממש אמיץ.‬
‫זה פתח לו דלת או שזה מספיק?‬
‫הוא לא דיבר על זה שוב.‬ ‫זה כנראה היה משהו שהוא רצה לנסות.‬
‫כן.‬
‫אבל אני אוהב את העובדה שהוא בדק את זה,‬
‫חשב שזה יפהפה,‬ ‫-כן.‬
‫נגע בזה והצליח.‬ ‫-כן.‬
‫ויש ילדה שלישית.‬
‫הבת שלי. התאומה שלי.‬
‫היא הילדה הקטנה והמקסימה‬ ‫שאני הייתי יכול להיות.‬
‫זה מתוק מאוד.‬ ‫-כן.‬
‫אשתי, כשהילדים שלי היו קטנים,‬
‫עשתה את רוב העבודה.‬
‫אני כתבתי את המופע. עבדתי.‬
‫איך הולך הפתגם?‬
‫אימא זו המילה לאלוהים‬ ‫בליבם ובשפתיהם של ילדים.‬
‫היא הייתה הכול עבורם.‬
‫כל מה שאני עשיתי, וזה כן משהו,‬
‫כל הזמן חיזקתי את המחשבה במוחם של ילדיי,‬
‫"אני הבן זונה הכי מגניב שאי פעם תפגשו".‬
‫אתה יודע… לא, זה משחק לטווח ארוך…‬
‫ילדים, אבא רוצה לספר לכם משהו.‬
‫נהגתי לספר להם מלא שטויות‬ ‫לגבי כמה שאני מגניב.‬
‫וגם שהם יכולים לבטוח בי.‬
‫לא ראיתי בעצמי כדמות סמכותית,‬
‫ראיתי בעצמי ספר עיון.‬
‫"אם תשאלו את השאלות הנכונות,‬ ‫יש לי מלא דברים לספר לכם."‬
‫האם זה עמד בקנה אחד‬ ‫למערכת היחסים שלך עם אביך?‬
‫בהחלט.‬
‫הקטע העיקרי של אבא שלי,‬ ‫הוא מעולם לא אמר לי מה לעשות,‬
‫וזאת דרך מוזרה להתבגר.‬
‫הקטע שלו היה,‬ ‫"אתה צריך להיות מסוגל לקבל החלטות",‬
‫וזו דרך מאוד מנוגדת להיגיון,‬
‫ולפעמים חשבתי שזה היה לרעתי.‬
‫אבל ככל שאני מתבגר,‬ ‫אני מבין למה הוא גידל אותי ככה.‬
‫אולי הוא היה עוזר לי לסדר את החלקים,‬
‫אבל הוא לא היה מרכיב את הפזל.‬
‫הוא אמר לך שהוא אוהב אותך?‬
‫כל הזמן.‬ ‫-כל הזמן.‬
‫למעשה, כן. זה קטע במשפחה שלנו.‬
‫לא נראה לי‬ ‫שאני נפרד מהילדים שלי בלי להגיד להם,‬
‫כי אני אף פעם לא יודע מה יקרה.‬
‫אז זה הדבר הכי חשוב,‬
‫לדעתי, בשביל היציבות. זה…‬
‫לעולם לא רואים‬ ‫ילד שעבר התעללות עם ביטחון כזה.‬
‫או ילד שהוזנח עם ביטחון כזה.‬
‫לפעמים הידיעה שלמישהו אכפת…‬
‫נותנת לך השראה ומעצימה אותך להיות אמיץ.‬
‫הם מודעים להשוואה‬
‫בין חייהם היום לבין רוב הילדים‬
‫והחיים שהם מנהלים?‬
‫מה שעשיתי למחייתי,‬ ‫לא נראה לי שזה בא בחשבון בחייהם‬
‫בדרך שאנשים עשויים לחשוב.‬ ‫אנחנו לא בהוליווד,‬
‫אין פפראצי שמנסים לצלם אותם.‬
‫הקהילה מגנה עליהם במובן הזה.‬
‫והדבר השני, ברוב הזמן שהייתי כאן,‬ ‫הקריירה שלי הייתה נוראית. אז למי היה אכפת?‬
‫אתה מבין?‬
‫הרגע השגתי את הכסף הזה.‬
‫כולנו מתרגלים לזה ביחד בתור קהילה.‬
‫הייתי תינוק. הייתי בן 14 כשהתחלתי.‬
‫כשהגעתי לניו יורק, אנשים שמרו עליי ווידאו‬
‫שלא אסטה מהדרך רחוק מדי.‬
‫ותמיד הערכתי את זה,‬ ‫אבל אני זוכר, אולי לפני שנה,‬
‫קומיקאי בניו יורק, ויליאם סטיבנסון נפטר.‬
‫הלכתי לטקס האזכרה שלו כי רציתי שמשפחתו תדע‬
‫שהוא היה אדם חשוב בסצנה שלנו,‬
‫והסתכלתי ברחבי החדר,‬ ‫ראיתי קומיקאים שאני מכיר,‬
‫צעירים, זקנים, מכל השנים,‬
‫והבנתי שהאנשים האלה‬
‫השפיעו עליי באותה מידה‬ ‫כמו כל קהילה שבה חייתי.‬
‫זה מועדון מוזר, "הקומיקאים האמיתיים".‬
‫כן, זה מעניין.‬ ‫יש לי חברים שאני מכיר מבית הספר היסודי,‬
‫ויש לי חברים‬ ‫שאני מכיר מאז שעברתי לקליפורניה‬
‫והתחלתי את הקומדי קלאב.‬
‫וזאת הקבוצה,‬
‫כמה שאני אוהב את חבריי הוותיקים,‬ ‫הקבוצה הזאת…‬
‫כולנו מדברים באותה שפה.‬
‫אני מבין למה שוטרים מסתובבים‬
‫כן.‬ ‫-אחד עם השני ועם פושעים.‬
‫זה אחד מהדברים האלה.‬
‫אתה מוסלמי?‬ ‫-כן.‬
‫מתי התאסלמת?‬
‫כשהייתי בן 17.‬
‫מה היו הנסיבות?‬
‫לא יודע. אמונה באלוהים וכל מיני.‬
‫אני לא, אתה יודע…‬
‫אני צריך להקדים ולומר, זה לא שאני טוב בזה.‬
‫כשהייתי בן 17,‬
‫גרתי בוושינגטון,‬
‫והייתה פיצריה מול הבית שלי,‬
‫והיו כל מיני חבר'ה מוסלמים שעבדו שם,‬
‫והייתי הולך לשם ומספר בדיחות.‬
‫הייתי גם בחור סקרן‬
‫והייתי שואל אותו שאלות על הדת שלו,‬
‫והוא היה כל כך נלהב לגביה,‬ ‫זה היה משכנע מאוד.‬
‫אהבתי את נקודת המבט של זה,‬
‫ולדעתי הדברים האלה השפיעו על ההחלטה שלי‬
‫לרצות חיים משמעותיים.‬
‫חיים רוחניים.‬
‫לא רק מה שהידיים שלי יכולות להחזיק.‬ ‫תמיד הייתה לי תחושה שאמורה להיות משמעות.‬
‫אפילו עכשיו,‬
‫אנחנו יושבים בשדה באמצע שום מקום,‬
‫אבל לא יודע בכמה חודשים האחרונים,‬ ‫ערכנו 26 הופעות פה,‬
‫וזה יקר וקשה, והרבה אנשים עובדים קשה,‬
‫אבל כל מי שעובד על ההופעות האלה‬ ‫הם מאוהיו או קשורים לקהילה שלנו.‬
‫רבים הוצאו לחופשה, לא יכלו לעבוד,‬
‫ורק מזה שאני עושה סטנד־אפ,‬ ‫כולנו יכולים לחזור לעמוד על הרגליים,‬
‫ועבורי זה משמעותי מאוד.‬
‫אני עושה מיליוני הופעות,‬
‫אבל ה־26 האחרונות‬ ‫היו כל כך משמעותיות עבורי‬
‫כי זו המנחה של הקהילה שלי לעולם.‬
‫משהו לא בסדר עם המנוע.‬
‫לא, הוא בסדר.‬
‫הזמנתי פיצה.‬
‫זה עכשיו מוסד אקולוגי,‬ ‫אבל ספר לי עליו כהוא שהיה מחנה.‬
‫עשינו מחנה לכיתה ו' כחלק מהלימודים.‬ ‫ילדיי עשו את זה.‬
‫היינו עושים הליכות ארוכות בטבע,‬
‫והיו מראים לנו את הציפורים השונות.‬
‫ובאותו זמן,‬
‫גרתי בוושינגטון עם אימא שלי.‬
‫הייתי פה אולי שנה.‬
‫ממש נכנסתי לרעיון של טבע.‬
‫לא התנגדת בכלל, לשינוי.‬
‫בירכת עליו, למעשה.‬ ‫-אהבתי את זה.‬
‫אחד הדברים שאהבתי, ‬
‫לאבא שלי היו כבלים,‬
‫וזה שינה את חיי.‬
‫MTV וכל החרא שראיתי.‬
‫זה היה תור הזהב של התרבות.‬
‫כן.‬ ‫-הייתי נשאר ער כל הלילה‬
‫וצופה בטלוויזיה בסופי שבוע.‬
‫אז היה לך את היופי הטבעי‬ ‫של הסביבה וטלוויזיה בכבלים.‬
‫זה היה מעולה.‬
‫מה עוד ילד צריך?‬
‫אנחנו הולכים לכיוון מקור המים‬ ‫שעל שמו נקראת העיירה, נכון?‬
‫נכון. המעיין הצהוב.‬
‫אנשים נהגו לחשוב שיש לו‬ ‫כל מיני תכונות ריפוי קסומות.‬
‫האגדה המקומית היא שאם תשתה מהמעיין,‬
‫אתה תמיד תחזור למקום הזה.‬
‫שתית אי פעם מהמעיין?‬
‫ללא ספק שתיתי הרבה.‬
‫כן, אני מניח.‬ ‫-אפילו לא עזבתי.‬
‫אם אתה מאמין לאגדה, זה הגיוני מאוד.‬
‫קראתי על כך שאתה מוסלמי,‬
‫והם התייחסו למשהו שהקסים אותי.‬
‫באר זמזם.‬
‫יש באר שנקראת זמזם. בערב הסעודית.‬
‫ולפי המיתוס, משפחה‬
‫הלכה במדבר ומתה מצמא,‬
‫ובאר אינסופית הציגה את עצמה.‬
‫נוכל ללכת לשם.‬
‫כן, אני יכול.‬ ‫אתה בטח תצטרך להתקשר לכמה אנשים.‬
‫היית שם?‬
‫כן.‬
‫רק מוסלמים מתקבלים שם.‬
‫זה לא מקום תיירותי.‬
‫לא. וזה לא אמור להיות.‬
‫האיש הוא הנביא אברהם ואשתו.‬
‫המילה "זמזם", אתם דוברים ערבית,‬
‫המשמעות המילולית שלה היא "תעצרו, תעצרו",‬ ‫כי כאשר נצטווה‬
‫שהבאר הזאת תופיע, נשפכו כל כך הרבה מים‬
‫שהאישה צרחה, "תעצרו, תעצרו!"‬ ‫כי זה היה כל כך מדהים.‬
‫ואומרים שזו באר בלתי נדלית.‬
‫מה שמנחם אותי לגבי זה‬
‫הוא הרעיון שכל זה מגיע ממקור יחיד.‬
‫שבסופו של דבר, המקור הזה אדיב,‬
‫ולמרות שאולי אנחנו לא מבינים‬ ‫את כוונות המקור,‬
‫כולנו מחוברים וקשורים על ידו.‬
‫זה לא כפי שזה הוצג במרחב הציבורי.‬
‫זו השקפה כל כך צרה ומזלזלת של אמונה דתית.‬
‫זאת דת יפהפייה.‬
‫והרעיונות בדת הזאת משתקפים‬
‫בכל הדתות האברהמיות הגדולות.‬
‫אפשר לראות את הרעיונות האלה‬ ‫בנצרות או ביהדות.‬
‫אבל הרעיון הוא שלמקום הזה יש משמעות.‬
‫זה מקום שאליו אתה בא ללמוד.‬ ‫מקום שאליו אתה בא לדעת.‬
‫אתה לא יודע כלום כשאתה מגיע,‬ ‫הראש שלך מתמלא ואתה ממשיך הלאה.‬
‫מה זה?‬
‫זה המעיין.‬
‫דייב, אתה בעניין?‬
‫אני בפנים.‬ ‫-אני אקח שלוק אחריך.‬
‫אירוניה.‬ ‫-אני בסדר.‬
‫זה היה מגניב.‬
‫זה מעולה.‬
‫אני אשתה עוד קצת. מצטער.‬
‫אתה בטוח חוזר לפה.‬
‫אני לא רק חוזר לפה, אני קונה נכס.‬ ‫-כן.‬
‫כשהנשיא הנוכחי אומר,‬
‫"אנחנו נבדוק אפשרויות‬ ‫לא להכניס מוסלמים למדינה",‬
‫איך זה גורם לך להרגיש?‬
‫אתה לא בהכרח מצפה להרבה אמפתיה או חמלה‬
‫או פיקחות תרבותית מבחור כזה.‬
‫מה שמעציב‬ ‫זה שלמושב אין יותר אנושיות בתוכו.‬
‫האם המושב אי פעם היה אנושי?‬
‫כשביידן קרא לטראמפ,‬ ‫"הנשיא הגזען הראשון מעולם",‬
‫ברור שזה לא נכון.‬
‫אז איך אני מרגיש‬ ‫כשאני שומע אדם לבן אומר שטויות מפגרות?‬
‫אני יודע שאנשים לבנים עשירים‬ ‫קוראים ללבנים עניים זבל.‬
‫והסיבה היחידה שאני יודע את זה‬ ‫היא כי הרווחתי כל כך הרבה כסף בשנה שעברה,‬
‫והלבנים העשירים סיפרו לי במסיבת קוקטייל.‬
‫ואני לא בעניין.‬
‫עמדתי איתם בתור,‬ ‫כמו שכל האמריקאים נדרשים לעשות בדמוקרטיה.‬
‫אף אחד לא מדלג על התור כדי להצביע.‬
‫ואני מקשיב להם.‬
‫אני מקשיב כשהם אומרים‬ ‫דברים תמימים של אנשים לבנים עניים.‬
‫בחיי, דונלד טראמפ הולך להגיע לוושינגטון‬
‫והוא הולך להילחם עבורנו.‬
‫אני עומד שם, חושב בראש,‬ ‫"חתיכת בן זונה מטומטם".‬
‫אתה עני.‬
‫הוא נלחם עבורי.‬
‫בכל מערכת יחסים,‬
‫במיוחד של אזרח כלפי המדינה שלו,‬ ‫אמון זה הכול.‬
‫ואני חושב שיש לנו‬ ‫משבר של חוסר אמון במדינה, ויש סיבה טובה.‬
‫ומה שמפחיד זה שנראה‬ ‫שלאנשים אין אמון זה בזה.‬
‫זה לא מעיד דברים טובים‬ ‫על האופי הלאומי שלנו‬
‫שאנשים אגרו נייר טואלט וקליעים‬
‫בתחילת המגפה.‬
‫זה ממש מפחיד.‬
‫אבל פה אני מכיר אנשים‬ ‫שחלפו על פני נייר טואלט‬
‫כי הם ידעו שיש להם גליל בבית.‬
‫אז זה היה על המדפים שלנו‬ ‫יותר זמן מאשר במקומות אחרים.‬
‫אז אני מנסה להגיד לכם, קהילה זה הכול,‬
‫וטיפוח אמון אחד בשני זה הכול.‬
‫מתי שאתם מתווכחים על דברים ספציפיים,‬
‫עלינו לסמוך על כך‬ ‫שתהיה רמת הגינות שניתן לחיות עמה.‬
‫רמת הגינות שניתן לחיות עמה.‬ ‫זאת ממש נירוונה.‬
‫אבל אני מודאג ממה שהעולם יהפוך להיות.‬
‫האם הולכים להיות טנקים ברחובות, למען השם?‬
‫האם זו שוב מלחמת אזרחים?‬
‫אתה מבין? או שאני חושב על זה יותר מדי?‬
‫כי אתה חושב…‬
‫שתהיה רמת הגינות שניתן לחיות עמה.‬
‫טוב, אני מאמין שאלוהים נמצא בשליטה,‬
‫בלי קשר לדאגות שלי.‬
‫שרק המאמצים שלי הם שלי‬
‫ושלתוצאות אין שום קשר אליי.‬
‫אבל אני עושה את מה שאני רואה לנכון.‬
‫אני פשוט לא יודע מה נכון כי אני סתם בחור.‬
‫אבל אני מאמין שליצירה הזאת יש מטרה.‬
‫זה מוכיח שמשהו מושלם קיים.‬
‫אנחנו חייבים להאמין במשהו.‬ ‫-כן.‬
‫אחרת, למה שתמשיך?‬
‫אבל בגדול,‬ ‫המודעות שהדברים האלה נמצאים מחוץ לשליטתי.‬
‫זה מנחם אותך?‬
‫זה כן מנחם אותי.‬
‫אני יכול לעשות רק את מה שאני מתכוון לעשות,‬
‫אם בכלל אחשוב עד כדי כך על מה שאני עושה.‬
‫אני ממשיך להשתמש במילה "מגניב" ביחס אליך,‬
‫אבל העובדה היא שאתה לא גר בניו יורק,‬ ‫אבל מבלה הרבה זמן בניו יורק.‬
‫אתה לא גר בלוס אנג'לס,‬ ‫אבל מבלה שם הרבה זמן.‬
‫כמה סרטים צילמת בלוס אנג'לס? 18, 19?‬
‫כן.‬
‫זה מטורף! התחלת להצטלם לסרטים‬
‫כשהיית בן 20?‬ ‫-תשע עשרה.‬
‫כן. והאחרון הוא "כוכב נולד", נכון?‬
‫כן, נפגשתי עם בראדלי קופר כאן, באוהיו.‬
‫הוא הגיע למסיבה שערכתי‬
‫וביקש ממני להשתתף בסרט.‬
‫אני צפיתי ב"חברים בכל מחיר".‬
‫כן.‬
‫ואתה לובש, אני חושב שזה‬
‫בגד של שרתים, סוג של סרבל בצבע ירוק כהה.‬
‫כן, הוא היה בצבע כחול חשמל.‬
‫ועכשיו אני רואה אותך‬
‫בתוכניות וכל מיני מקומות,‬
‫בסרבל.‬
‫השם שלך כתוב עליו.‬ ‫-כן.‬
‫אף אחד לא נראה טוב בסרבל.‬
‫אבל אתה, חשבתי, "הבחור נראה בסדר בסרבל".‬
‫עכשיו אני רואה את זה בסרט‬
‫וחושב, "כל הכבוד.‬
‫הוא זכה לשמור את הבגד".‬
‫בספיישל, זה מצחיק,‬ ‫כי אתה אף פעם לא יודע מה ללבוש.‬
‫אתה צופה ב"ריצ'רד פריור: הופעה חיה",‬
‫הם כזה, "זאת שבה הוא לבש חליפה אדומה"‬
‫או "את הנעליים המבריקות".‬ ‫-כן.‬
‫אפילו להתלבש הערב‬
‫היה סיוט.‬
‫אני מכיר את ההרגשה כי כשהייתה לי תוכנית,‬
‫לא הייתי צריך לדאוג לבגדים.‬
‫ועכשיו, זה כל מה שאני יכול לחשוב עליו.‬
‫אני מצטער.‬
‫טוב, כשעשית את "לטרמן",‬
‫איזה תפקיד התהילה שיחקה בחייך?‬
‫או שכל כך שקעת בעבודה‬
‫שלא זכית לחוות את זה?‬
‫האפשרות השנייה.‬
‫אני יודע שזה נשמע מטופש,‬ ‫אבל זה בדיוק מה שקורה.‬
‫כי כשהתחלנו,‬
‫אני והצוות והעובדים שלי,‬
‫ציפינו שיבטלו אותנו כי כבר ביטלו אותי.‬
‫הופעתי בתוכנית בוקר‬
‫ב־NBC ששודרה במשך שישה שבועות.‬
‫אז כזה, "רגע, לאן אלך ביום שני?"‬ ‫"לא בעיה שלנו."‬
‫אז פשוט מתמקדים.‬
‫ויש לי הרגשה שאתה מבין את זה.‬
‫אתה מתמקד יותר ויותר‬
‫כי אתה מרגיש את הלחץ‬ ‫לשפר את זה יותר ויותר.‬
‫זה דבר נורא לומר בפומבי,‬ ‫אבל אני אגיד אותו.‬
‫אני אוהב להיות מפורסם.‬
‫יפה לך.‬
‫לא, כלומר, אני באמת…‬
‫אני אוהב את זה.‬ ‫אני לא אוהב להיות סלבריטאי,‬
‫אבל אני אוהב להיות מפורסם. זה הגיוני?‬ ‫-תבדיל בין השניים בשבילנו.‬
‫סלבריטאי זה תפקיד.‬
‫זה כשאתה הולך על השטיח האדום‬ ‫ושואלים אותך מה אתה לובש.‬
‫אם אתה אישה,‬ ‫אתה מבליט את הבהונות כשמצלמים אותך.‬
‫אתה לא עושה את זה.‬ ‫-אני לא עושה שום דבר מזה.‬
‫אני אפילו לא מתראיין. אם זה לא היית אתה,‬
‫לא הייתי רוצה לספר לאיש‬ ‫על הדברים שאני עושה‬
‫כי זה קורע לב עבורי.‬
‫כל עבודה שגורמת לך‬
‫להיות תלוי באישור של אחרים לפרנסה,‬
‫זאת עבודה מטורפת.‬
‫רוב האנשים לא צריכים לדאוג‬ ‫אם אוהבים אותם או לא.‬
‫בשבילנו זה שיקול.‬
‫ככל שאתה משקיע בעצמך יותר בתור סלבריטאי,‬
‫פחות מעצמך שייך לך.‬
‫כל הסטנדאפיסטים בחדר,‬
‫אני רק רוצה להזכיר לכם.‬
‫אני מבטיח ותמיד אמרתי את זה,‬
‫יש לנו את הז'אנר הכי טוב.‬
‫איננו צריכים לדעת דבר מעבר למה שידוע לנו,‬
‫וכל מה שידוע לנו הוא בעל ערך‬ ‫בגלל מה שאנחנו עושים עם זה.‬
‫הישארו נאמנים לעצמכם,‬
‫שיזדיין המשחק,‬
‫הכסף יגיע.‬
‫רובכם לא תצליחו.‬
‫דיברתי אתמול בלילה‬ ‫עם קומיקאי עליך והוא אמר,‬
‫"מה שנהדר בדייב שאפל‬ ‫זה שהוא הציל את הסטנד־אפ.‬
‫כי יש לו חומרים, יש לו בדיחות על הקצה,‬
‫שעוברות את הגבול יותר מדי,‬
‫שמעליבות אנשים.‬
‫פשוט לא אכפת לו.‬
‫אבל הוא מאמין שזוהי זכותו‬
‫להגיד, לכתוב ולהעביר את החומר הזה".‬
‫והוא אמר, "הוא מציל את הסטנד־אפ".‬
‫אני בהחלט לא, בהכרח,‬ ‫שואף להעליב אף אחד.‬
‫אולי המחשבה על פגיעה ברגשות של מישהו,‬
‫זאת מחשבה כואבת, אתה מבין?‬
‫אבל זה קורה במהלך העבודה.‬
‫זה אפשרי.‬
‫כל כך הרבה מיצירת האמנות תלויה בכך שהצופה‬
‫יפרש אותה.‬
‫ובתקופה זו, אנחנו חותכים לאנשים את הבשר‬
‫ועושים יותר מדי מהעבודה של הקהל.‬
‫והקהל הזה שיש לו אינטרנט עכשיו,‬
‫זה כמו תינוק שמתרוצץ עם אקדח טעון,‬
‫מישהו צריך לקחת את האקדח מהתינוק,‬ ‫או לפחות לא…‬
‫לא לפחד מכך שלתינוק יש אקדח, אבל…‬
‫האחריות היא שלהם.‬ ‫יותר מתמיד, עליהם לעשות את תפקידם.‬
‫אתה יודע, צפיתי ב"צוחק איתכם".‬ ‫-כן.‬
‫קשה לבטא‬
‫את מה שראיתי כשצפיתי בך.‬
‫זה לא מהעולם הזה.‬
‫בתור מתקשר,‬
‫מעולם לא ראיתי דבר כזה.‬
‫מעולם לא ראיתי דבר כזה מבדר.‬
‫זה מעורר ענווה.‬
‫לא, שומעים את זה כל הזמן.‬
‫ואם היית גבר או אישה שעושים את זה‬
‫והחומר כולו היה…‬
‫איפה הכיף בזה?‬
‫אני רוצה לראות אם תוכלו לנחש‬
‫את מי אני מחקה.‬
‫אני אכנס לדמות. אתם צריכים לנחש מי זה.‬
‫טוב, הנה זה בא.‬
‫היי.‬
‫אם תעשה משהו רע בחייך,‬
‫ואני אגלה על זה,‬
‫אני אנסה לקחת הכול ממך.‬ ‫לא אכפת לי מתי אגלה.‬
‫זה יכול להיות היום, מחר, 15־20 שנה מעכשיו.‬
‫אם אני אגלה, אתה גמור.‬
‫מי זה?‬
‫אלה אתם.‬
‫הספיישל הזה הוא השני האהוב עליי,‬
‫ומה שממש אהבתי בו היה‬
‫שהיה קשה מאוד בזמנו‬ ‫לומר כל אחד מהדברים האלה.‬
‫אתה יוצא לשם, אתה סבבה,‬ ‫לא מעניין אותך, אבל זה קורע אותך.‬
‫כי אתה נתון לפרשנות של כל כך הרבה אנשים‬
‫ואני מבין למה אנשים מתנגדים לחומר הזה,‬
‫אבל זה…‬
‫שווה לחקור את זה.‬
‫זו יצירה עם כוונות טובות.‬
‫אולי אני לא חכם מספיק להבין כמה שזה נעלה,‬
‫אבל ללא מחלוקת, אתה לומד משהו?‬
‫בספיישל המסוים הזה?‬
‫לא, באופן כללי, אם כולנו היינו מסכימים,‬
‫אם כולם פה היו מסכימים על הכול,‬
‫מה נשאר ללמוד?‬
‫זה נכון מאוד, לדעתי,‬
‫אנחנו מעכלים כל כך הרבה,‬
‫שהם צריכים להשאיר מקום…‬
‫לגאולה.‬
‫ככל שיש יותר מקום לגאולה,‬ ‫יש יותר מקום עבור אנשים להיות כנים.‬
‫ואם אתה רוצה להגיע‬ ‫לשורש העניין של הדברים האלה,‬
‫של הבעיות שממשיכות לעלות,‬
‫זה ידרוש כנות מסוימת, ובהחלט מחילה מסוימת.‬
‫אף אחד בכלא הזה לא עשה כלום,‬
‫כמו שהאמרה הישנה אומרת,‬
‫אבל כולם עשו משהו.‬
‫ואם נהפוך את זה להקשרי,‬
‫נוכל להתייחס בכנות למה שעשינו.‬
‫נוכל אפילו להבין מה קורה,‬
‫למה הדברים האלה מונצחים, וכולי,‬
‫ואז נגיע להבנה מקיפה יותר,‬
‫אבל ההליכה הזאת על הקרש‬
‫פשוט גורמת לכולם לא לרצות להיתפס.‬
‫הרשה לי לשאול, ושוב,‬ ‫זו שאלה שחשבתי עליה בעצמי,‬
‫אז תתכונן.‬
‫בוב דילן, כשהוא היה ילד,‬
‫בן 20, 21, בגיל שלך כשהופעת בתוכנית שלי.‬
‫וזה עלה בקנה אחד עם תנועת השלום,‬
‫וסקס חופשי,‬
‫וחופש הביטוי,‬
‫ואנטי־ממשלה,‬
‫ואני חושב שהאנשים האלה,‬
‫הם הצליחו לסיים את מלחמת וייטנאם.‬
‫וכולם הניחו שהוא היה‬
‫הדובר של זה,‬
‫והוא פשוט הסביר,‬
‫"אני לא. אני רק שר שירי מחאה".‬
‫אחרי ג'ורג' פלויד,‬
‫המשכתי לחכות,‬
‫"מתי נשמע מדיוויד?" וחשבתי,‬
‫בראשי, הוא מנהיג של זה.‬
‫כמה אני טועה?‬
‫או שקלעתי בול?‬
‫או שפשוט אחזור לאינדיאנה?‬
‫לא, תראה,‬
‫אני רחוק מלהיות מנהיג.‬
‫אתה רוצה להיות?‬ ‫-רחוק…‬
‫לא.‬
‫אני נהנה הרבה יותר להיות מה שאני,‬
‫ממישהו שאנשים יישאו אליו את עיניהם‬
‫להדרכה מוסרית או אינטלקטואלית‬
‫באקלים של חיים שונים לגמרי.‬
‫אין קרן פנסיה למנהיגים.‬
‫מרטין לותר קינג מת מרושש.‬
‫מלקולם אקס מת מרושש.‬
‫אני לא רוצה לעשות זאת.‬
‫אבל זו ההשקפה שלך.‬
‫אני מחכה שתגיד משהו.‬
‫אז למה זה הופך אותי? לעוקב.‬
‫טוב. אמרתי את זה מאחורי‬ ‫מה שרבים אחרים כבר עשו,‬
‫והפרשנות אחרי זה‬ ‫הייתה מאוד מסחררת ואינטלקטואלית‬
‫והייתי בהלם מכך שאף אחד לא דיבר‬
‫על איך שזה מרגיש‬
‫לראות אדם נרצח בצורה כזו‬
‫על ידי אדם במדי שוטר.‬
‫חשבתי על זה‬
‫בקשר לג'ורג 'פלויד.‬
‫לפני 55 שנים,‬
‫אפריל 1965,‬
‫ג'ון לואיס וחבריו, עמיתיו,‬
‫חצו את גשר אדמונד פטוס‬
‫בסלמה, אלבמה, ושוטר‬
‫עם אלה,‬
‫כמו אימון חבטות, מתכונן‬
‫וחובט בו בצד ראשו,‬ ‫פותח את הגולגולת וכמעט הורג אותו.‬
‫כמעט הורג אותו.‬
‫הוא שורד ומקדיש את חייו…‬
‫למאבק הזה.‬
‫ולקראת סוף חייו,‬
‫כמעט בו זמנית, ג'ורג' פלויד,‬
‫ואני לא יודע אם הוא היה אי פעם פעיל חברתי‬
‫במובן כלשהו,‬
‫נהרג,‬
‫נרצח, חווה לינץ'…‬
‫על ידי איש חוק.‬
‫ההשוואה נמצאת ממש שם.‬
‫שניהם יהיו‬
‫חלק מהתרבות העתידית‬
‫שתתקן את מה שצריך לתקן.‬
‫איזו הערת שוליים טרגית‬
‫לתרבות טרגית.‬
‫זה הרבה לעכל.‬
‫אתה יודע, לדעתי, לילות כאלה הם חשובים.‬
‫רק לדבר על זה.‬
‫אנו בני אותו עם.‬
‫כולנו. אנחנו חיים באמריקה,‬
‫לכולנו יש בעיות, סכסוכים.‬
‫זה מוזר עכשיו כי…‬
‫המשחק הזה של מי סבל יותר,‬ ‫וכולם ממשיכים לקבל את הכדור.‬
‫והם מתנהגים כאילו שהסבל של כולם‬ ‫סותר את של כל השאר.‬
‫ושנינו יודעים שזה רחוק מהמציאות.‬
‫יש הרבה זוויות‬ ‫שמהן אפשר לגשת ולהסתכל על זה‬
‫וללמוד אחד מהשני.‬
‫אבל זה העניין, ואני מוטרד מההיקף של זה.‬
‫זה לא נשמע כאילו משהו מיושב‬ ‫או מתקדם לכיוון פתרון קל.‬
‫אנשים אומרים שמה שקורה עכשיו שונה.‬
‫לכן אנו חוזים שינוי אמיתי.‬
‫אתה מרגיש ככה?‬ ‫-אני לא מנבא שום דבר.‬
‫כמובן, אני מאוד מקווה,‬ ‫כן, שיהיה שינוי אמיתי,‬
‫ובאופן מסורתי, מהניסיון שלי,‬
‫שינוי זה אף פעם לא הצעה נוחה.‬
‫זה לא נוח לפני שזה הופך לנוח שוב.‬
‫זה יהיה חתיכת משא ומתן.‬
‫אם חושבים על זה כמשא ומתן,‬
‫איך לעזאזל נושאים ונותנים‬
‫עם דרק שובין?‬
‫על מה אנחנו מדברים?‬
‫הבחור הזה…‬
‫אני בכלל לא יכול לדמיין.‬
‫זה מעניין. אנשים אומרים‬
‫שאם לא היו לנו‬ ‫מצלמות גוף וטלפונים סלולריים,‬
‫לא היינו יודעים שכל זה מתרחש‬
‫ושזה יגרור הרתעה עצומה.‬
‫ובכן, במקרה הזה,‬
‫זה לא הרתיע בכלל.‬
‫אתה מקבל הרגשה…‬
‫והוא אימן את השוטרים‬ ‫שהיו איתו בזירת המעצר.‬
‫נכון מאוד.‬ ‫-לדעתי,‬
‫הוא משוויץ בפני המצלמות.‬ ‫"הנה, אראה לכם איך עושים את זה.‬
‫לא, אני מטפל בזה.‬ ‫הנה. אני יכול להרוג מישהו עם הברך".‬
‫והקטע שעשיתי על ג'ורג 'פלויד‬
‫ודיברתי על השוטרים בסטטן איילנד‬
‫שצפו בחברם למשטרה‬
‫הורג אדם ולא נזפו בו‬ ‫כי הם ידעו שמצלמים אותם.‬
‫זה לא שאני מתנגד למצלמות,‬ ‫אבל אני לא רוצה צדק רטרואקטיבי.‬
‫אל תתפסו אותם אחרי שאני מת.‬
‫אני רוצה שתעצרו את זה.‬
‫בשני המקרים שעליהם אנחנו מדברים,‬
‫מה דעתך על האנשים שעמדו שם?‬
‫אני לא רוצה לשפוט באופן יחסי.‬
‫אני לא יכול לדמיין לראות משהו כזה.‬
‫כל זה בלתי נתפס.‬
‫זה מצב שמעולם לא הייתי בו באופן אישי.‬
‫לא רוצה לשפוט,‬ ‫אך הלוואי שמישהו היה מפסיק את זה.‬
‫כמובן, כמו כולם.‬
‫ג'ון קרופורד,‬
‫אדם שחור שנרצח כאן בוולמארט מקומי,‬
‫הוא לא עשה שום דבר רע.‬
‫הוא נרצח על ידי שוטר בביברקריק, אוהיו.‬
‫בעיר הזאת…‬
‫היו רק שני מקרי רצח קטלניים בידי שוטר‬ ‫בהיסטוריה של העיר.‬
‫אותו אדם ביצע את שניהם.‬
‫הבחור הראשון שבו הוא ירה היה לבן.‬
‫אם היו עוצרים אותו אז,‬
‫זה לא היה עניין גזעני.‬
‫מדובר בשיטור אגרסיבי וקנאי יתר על המידה.‬
‫מדובר בסוג ההכשרה שהוא קיבל.‬
‫מסיבה כלשהי,‬
‫האיש הרג שני אנשים במסגרת תפקידו,‬
‫ואני חושב שהקהילה בכללותה‬ ‫לא הייתה מרוצה מההשלכות.‬
‫הן היו מועטות, אם בכלל.‬
‫המשפט "חיי שחורים נחשבים" הוא חשוב,‬ ‫אבל הוא מתעתע.‬
‫הבעיה הזאת‬ ‫היא לא בעיה אפרו־אמריקאית בלעדית.‬
‫היא לא פרופורציונלית,‬
‫אבל לא בלעדית לנו.‬
‫והעניין השני, אם רוסיה, למעשה,‬
‫מנצלת את הנטיות הגזעניות שלנו,‬
‫כדי לפרק את האיחוד שלנו,‬
‫אז צריך יהיה להסתכל על משהו כמו גזענות‬
‫בתור עניין של ביטחון לאומי.‬
‫צריך לראות איפה כל החורים ולסתום אותם,‬
‫ולוודא שאנחנו מתפקדים כאומה מגובשת.‬
‫אם האנשים שמוציאים לפועל את החוק‬ ‫כורעים ברך על צוואר של אנשים, זה…‬
‫אין לך מדינה.‬
‫חייבים לעצור את זה.‬
‫לכן האנשים האלה מסתערים על רחובות.‬
‫הם רוצים להציל את המדינה. זה הגיוני.‬
‫"של מי הרחובות?"‬ ‫-"הרחובות שלנו!"‬
‫האם היו לך, בקהילה הזאת,‬ ‫בעיות עם המשטרה אי פעם?‬
‫ברור שיש פה בעיות עם המשטרה.‬ ‫-אך אתה, אישית?‬
‫אף אחד לא מתעסק איתי.‬
‫עצר אותך פעם שוטר?‬
‫כמובן, אבל זה מעולם לא הרחיק לכת.‬
‫אני שומר ידיים על ההגה,‬
‫אני מדבר בכבוד… אבל זה שונה פה.‬
‫זו עיירה קטנה.‬
‫אני אראה אותם למחרת.‬ ‫כשהם אומרים, "יש לך רישיון ומסמכים?"‬
‫"זה אני, דייב."‬
‫זה לא מחסום תנועה רגיל.‬
‫האם עצרו אותי כאן בעבר,‬ ‫כשהייתי במכונית של מישהו אחר,‬
‫והם לא ידעו שזה אני?‬
‫כן, זה קרה.‬ ‫אבל בדרך כלל אף אחד לא מפריע לי.‬
‫הם יודעים. כולם יודעים, זו עיירה קטנה.‬ ‫אם הייתי משתגע, היו עוצרים אותי.‬
‫אבל בדרך כלל, לא נראה לי.‬
‫ואם היית גר בעיר יותר גדולה?‬
‫כמובן.‬
‫שוטר חנק אותי‬
‫בניו אורלינס בעבר,‬ ‫כשעבדתי על סט של סרט.‬
‫באמת?‬
‫כן. אני זוכר שרצתי‬ ‫מקומדי קלאב אחד לאחר בגריניץ' וילג',‬
‫ונעצרתי על ידי שוטר בגלל שרצתי,‬
‫וזה לא בלתי חוקי, אני איחרתי.‬
‫והשוטר דחף את היד שלו לתוך הכיס שלי,‬
‫קומיקאים מקבלים תשלום במזומן‬ ‫במקומות מסוימים,‬
‫אז היה לי הרבה כסף מזומן.‬
‫השוטר הניח שמכרתי סמים‬
‫והתחיל להכניס את הכסף שלי לתוך הכיס שלו.‬
‫כן, דברים כאלה קורים כל הזמן.‬
‫זה לא שאנשים פתאום‬ ‫מתעצבנים באופן לא הגיוני.‬
‫יש סיבות לרגשות‬
‫שהמשטרה לא טובה,‬
‫והמשטרה שחקה את האמון במוסד.‬
‫הם לא יכולים להתנהג‬ ‫כאילו המוסד קשור אליהם.‬
‫והאם אתה נזכר בפרק הזה וחושב לעצמך,‬
‫"זה יכול היה להשתבש, ואז לא הייתי פה"?‬
‫חשבת על זה?‬ ‫-כן, כמובן.‬
‫כשהייתי בתיכון, זה היה בזמן מגפת הקראק,‬
‫ובבתי ספר ציבוריים בוושינגטון‬ ‫היה שיעור של חוקי רחוב.‬
‫הם לימדו אותנו כיצד להתמודד עם המשטרה,‬
‫כי מגפת הקראק‬ ‫הייתה כל כך מסוכנת לילדים שחורים.‬
‫זה קיים.‬
‫זוהי חובתנו‬
‫להציל את המדינה שלנו,‬
‫ואתם יודעים מה עלינו לעשות.‬
‫זו שנת בחירות מזוינת.‬ ‫חייבים להיות רציניים.‬
‫כל אפרו-אמריקני בריא בגופו חייב להירשם‬
‫לקבלת רישיון נשק חוקי.‬
‫זו הדרך היחידה שהם ישנו את החוק.‬
‫אתה כותב הרבה עכשיו?‬
‫קדימה, תדליק אחת.‬ ‫-אין עליך.‬
‫אתה מעשן גראס, דייב? אני צוחק.‬
‫אין לי.‬ ‫-כן, אני מסטול בעננים עכשיו.‬
‫הלוואי.‬
‫באיזו תדירות אתה מעשן גראס?‬
‫לא הרבה כמו שאנשים חושבים.‬ ‫אני בן 46 עכשיו.‬
‫זה עוזר לך לכתוב?‬ ‫-לא.‬
‫זה עוזר לך להופיע?‬
‫לא. יש לי כמויות אדירות של חרדה.‬ ‫לעשות את מה שאני עושה.‬
‫וזה הרגיע את זה, לרוב.‬
‫אף אחד לא יחיה חיים נטולי חרדה,‬
‫אבל זה ניתן לשליטה.‬
‫זה ענייני לדעת מה מקור החרדה? סתם החיים?‬
‫לדעתי, בעבודה הזאת,‬
‫אנשים לוקחים כמובן מאליו‬ ‫את הבלאי הרגשי של העשייה שלה,‬
‫ואני חושב שצריך לשמר‬
‫את הפתיחות שלך.‬
‫כשאתה מסתכל על מוצר מוגמר,‬
‫אחד הספיישלים שלך,‬
‫אתה מעורב בעריכה שלהם?‬ ‫-מאוד.‬
‫מה לגבי הסרטון שפורסם‬
‫אחרי מותו של ג'ורג' פלויד?‬
‫פרסמתי אותו עם אזהרה.‬
‫אני יודע שהוא לא מעודן,‬
‫אבל אם אעדן אותו,‬
‫הוא יהפוך להיות פחות אמיתי.‬
‫מה הייתה התגובה?‬
‫שקיבלתי?‬
‫רוב האנשים חשו הקלה‬
‫כי זה נגע במשהו שאנשים הרגישו‬
‫ולא שוקף בשיחה הכללית.‬
‫כן. זה חוזר לנקודת המבט שלי על זה שהייתה,‬
‫"הנה זה.‬
‫ידעתי שזה חייב להגיע".‬
‫זה הגיע, והנה זה היה.‬ ‫אז מנקודת המבט הזאת… זה היה נהדר.‬
‫אני מעריך את זה.‬
‫אני לא יודע איך להגיד את זה‬ ‫בלי שזה יחזור על עצמו,‬
‫אבל כשראיתי את העבודה שלך,‬
‫מעולם לא ראיתי מישהו יותר טוב.‬
‫אבל אני מסתכל עלייך…‬
‫לא, תפסיק. לא…‬ ‫-לא, באמת. זה חשוב.‬
‫זוכר כשהופעתי אצלך בפעם האחרונה?‬
‫כשעזבתי, צפיתי בזה היום‬
‫כדי להיזכר בהרגשה.‬
‫וכשישבתי איתך, חשבתי, הייתי פרנואיד.‬ ‫כזה, "הוא לא אוהב אותי".‬
‫אבל כשצפיתי בזה, הייתי כזה,‬
‫"למעשה, הוא אוהב אותי מאוד".‬
‫השאלות היו ממש מתחשבות.‬
‫במובן מסוים, היה מפחיד להיות בתוכנית שלך,‬
‫תוכנית נצפית מאוד,‬
‫אבל זה הרגיש כמו שיחה אמיתית.‬
‫והעובדה שמישהו במעמד שלך…‬
‫ותזכור, כשהופעתי אצלך בפעם האחרונה,‬ ‫כולנו כבר ידענו שאתה עוזב.‬
‫זאת הייתה הרגשה של,‬
‫"אולי לא אוכל לשבת‬ ‫ולדבר איתו בהקשר הזה שוב".‬
‫לא ידעתי מתי אראה שוב את דיוויד לטרמן,‬ ‫והיה חשוב לי להגיד לך,‬
‫"אני שמח לראות אותך בטלוויזיה,‬
‫מחוץ לטלוויזיה, אני שמח לדעת שאתה קיים".‬
‫אני חושב על התוכנית שלך משנות ה־80.‬
‫גרתי פה כשהופעת ב"לייט נייט" ב־NBC,‬
‫והתחלתי לצפות בתוכנית שלך והתאהבתי בה.‬
‫העובדה שאתה כאן עכשיו מדהימה בעיניי.‬
‫אני חושב על כל הראיונות הנהדרים‬ ‫עם אדי מרפי ואנדי קאופמן,‬
‫וכל האנשים שהערצתי,‬
‫ועל הפלטפורמה שהענקת‬ ‫לז'אנר הזה שאני כל כך אוהב.‬
‫אז קל לי לעשות דברים אם ראיתי אותם בעבר,‬
‫ובזכות התוכנית שלך,‬ ‫הרבה מהדברים שלמדתי לעשות,‬
‫ראיתי אותם איפשהו.‬
‫אתה נחמד מאוד. לא, זה…‬
‫זה נכון. תודה.‬
‫צילמנו את התוכנית הזאת,‬ ‫ואני לא יודע כמה צילמנו,‬
‫ולוח הזמנים היה מקוטע לסירוגין,‬
‫כמו לוח הזמנים של כולם,‬
‫ובכל פעם אני שבע רצון כי האדם בכיסא הזה…‬
‫הרבה יותר חכם ממני.‬
‫ואני חייב לומר ששיעור הקומה שהשגת‬
‫במלאכה שבחרת בהחלט מגיע לך, ידידי.‬
‫אלוהים. תודה, גבר.‬
‫באמת.‬
‫דיוויד שאפל.‬
‫דיוויד לטרמן.‬
‫לכבוד הוא לי.‬
‫לא, הכבוד שלי. אלוהים, הכבוד שלי.‬
‫טוב, כל הדברים האלה שלכם. בואו לקחת אותם.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬