LIZZON KOTI
Kamera käy.
Helen? -Niin?
Terve. -Hei. Vau!
Eikö olekin hullua?
Paljonko?
No niin. Valmistaudutaanpa Daven sisääntuloon.
Vielä yksi rohkaisuryyppy.
Dave, hän tulee nyt.
Emme voi koskea toisiimme. -Enpä tiedä.
Pyhä sylvi.
Onko kaikki hyvin? -On.
Hitto, että näytän hyvältä.
NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
14. LOKAKUUTA 2014
Olemme todella iloisia hänen televisiodebyytistään tänään.
Hänen albuminsa on nimeltään Lizzobangers.
Naiset ja herrat, Lizzo.
Se oli ensimmäinen tv-esiintymiseni. -Todellako?
Ikinä. Jännitin kamalasti.
Ajattelin, että meidät perutaan, kun joku coolimpi...
Senaikainen managerini sanoi,
että Neil Young saattaa soittaa, ja sitten urasi on ohi.
Jotain sellaista. En ihan tajunnut.
Ajattelin aina, ettei tästä mitään tule.
Sitten se tapahtui.
En edes pysty laskemaan, kuinka monta kertaa Neil Young -
onkin soittanut aivan viime hetkellä.
Joku muu piti aina perua.
Mikä törkimys. -Niinpä.
Ei muuta halunnutkaan kuin olla tv:ssä.
Sinulla oli t-paita.
Aivan, halusin näyttää paidan! -Missä se on?
Se on kaapissani. Pidin sen.
Paidassa luki: "Samaa mieltä, André."
Mihin se viittasi? -André 3000:een.
Olin tv:ssä, ja ajattelin, että hän saattaisi nähdä sen.
Hän näki sen,
ja koska sinä ja André 3000 tiesitte olemassaolostani,
olin lyönyt läpi tähtenä. Se oli siinä.
Lempiosani sitä ohjelma oli musiikki, olen vuosien ajan sanonut niin.
Ei ole mitään hienompaa kuin live-esitykset paikan päällä,
ja istuin tosi lähellä.
Koska viimeksi olit yleisön edessä?
Kauan sitten. -Sama täällä.
Reaktion saa heti.
Täällä meillä ei ole yleisöä. Olemme keskellä pandemiaa.
Haluan tehdä pari asiaa selväksi. Minut on testattu. Sinut on testattu.
Monta kertaa. -Minut testataan puolen tunnin välein.
Miten sieraimesi voivat? -Tämä ei ole oma nenäni.
Kuvaajamme Moe...
Aina, kun sanomme jotain tärkeää tai hauskaa,
Moe laskee kameran maahan ja taputtaa.
Kiitos, Moe.
Kokeillaanpa.
Mikä on tärkeää ja hauskaa?
Kokeilen jotain tärkeää.
Selvä.
Kylläpä olen iloinen, kun pandemia on ohi.
Sanoin olevani iloinen, kun pandemia on ohi.
No niin!
Kiitos, Moe.
Minulla ei ole tähän koulutusta. -Hän on syystä kuvaaja.
Ei kellään meistä ole.
Näin sinut hiljattain. Se taisi olla uusintaesitys.
Piditkö siitä? -Pidin.
Voi pojat.
Se oli ehkä ennen Grammy-seremoniaa.
Onnittelut. Montako sinulla on nyt?
Kolme kaunista, punastelevaa pikku Grammya.
Aika hullua, eikö?
Aina ajattelen, että hittolainen, siinä ne ovat.
Eikä siinä vielä kaikki.
Olit Time-lehden vuoden viihdyttäjä 2019.
Juu. -Älä viitsi.
Ihan oikeasti. -Eikö ole hullua? Se on outoa.
Silti tänä päivänäkin, kun saan kutsun Lettermaniin,
kysyn, miksi hän haluaa minut. Mitä hän haluaa?
Sinähän voit puhua aivan kenelle tahansa.
LOPPUUNMYYTY 10.10.19
KULTA-ALBUMI
Nämä kuvat ovat upeita. -Mitkä?
TUPLAPLATINASINGLE
Platina- ja kultalevyjen kuvat. Ne ovat kauniita.
Kiitos.
Olen ylpeä niistä, ja se tekee kaikesta todellista.
Katso tuota.
Tätäkö? -Niin.
Olin tosi innoissani. Olen iloinen, kun saan olla läsnä.
Kun asiat eivät ole varmoja, kun ei tiedä, mitä seuraavana päivänä tapahtuu,
ja se pelottaa, ja sitä yrittää selviytyä...
Kun sitten pääsee hyvään tilanteeseen... Olen aidosti kiitollinen joka päivä.
Pelkäätkö silloin, että joku tulee taputtamaan olkapäälle ja sanomaan:
"Kiitos, tuo riittää jo hyvin. Voit mennä takaisin Detroitiin."
Siltä minusta tuntui, kun olin Lettermanissa.
Ajattelin, ettei se ollut todellista.
Tämä viedään minulta pois. Ja tässä sitä ollaan.
Minulta se vietiinkin. Ne paskiaiset.
Olen pahoillani.
Melissa Viviane Jefferson. -Kyllä!
Aikamoinen nimi. -Tykkäätkö?
Tykkäänhän minä.
Minusta se tuntuu tavanomaiselta.
Melissa Viviane Jefferson?
Ei se ole tavanomainen. -MVJ.
Isä näki unta nimestä ennen syntymääni. -Todellako? Suloista.
Perhe oli Detroitista, eikö vain? -Kyllä.
Oliko äitisi musikaalinen? Entä isäsi?
Äitini on todella musikaalinen. Hän soitti pianoa ja lauloi kirkossa.
Isänikin oli musikaalinen, mutta piti rockista.
Hän soitti aina Elton Johnia tai Billy Joelia.
Queeniä.
Musiikillinen kasvatukseni oli siis aika monitahoinen.
Gospelia, rockia ja...
Perhe oli musikaalinen. Isä halusi perhebändin.
Meillä melkein oli perhebändi.
Vieläkin voisi olla. Veljeni voisi soittaa rumpuja.
Sitten he muuttivat Houstoniin. Miksi?
Paremman elämän perässä.
Pois Detroitista. Aivan. -Pois Detroitista.
Detroit on upea. Sukua asuu siellä.
Mutta jos sanoo lähtevänsä, täytyy myös lähteä.
Jos sanoo muuttavansa, seuraavana päivänä se on menoa.
Detroit voi pitää otteessaan, ja muistan, kun kuulin, että muutamme Teksasiin.
Sanoin, etten halua lehmipoikien ja hevosten keskelle.
Seuraavana päivänä olimme siellä. Näin hevosia ja ratsastajia.
Pidettiinkö sinusta? Kiusattiinko sinua? Olivatko kouluaikasi rankkoja?
Minua kiusattiin yläkoulussa. -Minkä takia?
Minkä takia...
Minussa on paljon outoa. Minua kiusattiin kenkieni takia.
Jalkani ovat leveät, joten kenkäni taipuivat hieman.
Katso näitä. -Voi luoja.
Nyt teetän ne tilaustyönä, joten... Naurakaapa minulle nyt!
Siitä minulle naurettiin. Myös hiusteni takia.
Koska tiesit asioita tunnilla.
Viittasin liikaa. -Miksi se oli ongelma?
En tiedä. He vain vinoilivat siitä. -Olit siis hyvä oppilas.
Saitko hyviä numeroita? -Todella hyviä,
kunnes en halunnut enää tulla kiusatuksi.
Ensin yritin olla cool, sitten aloin luokan klovniksi.
Jäin jatkuvasti jälkkään.
En tiedä, mikä jälkkä on. -Jälki-istunto. Sinne pahikset joutuivat.
Kun opettaja ei enää jaksanut, hän heitti ulos.
Espanjanopettani heitti minut ulos. Pakotti lähtemään huoneesta.
Ostin Hot Cheetoseja etukäteen, koska tiesin joutuvani jälkkään,
ja istuin siellä mussuttamassa...
Imeskelin Hot Cheeton pehmeäksi ja sitten purin sitä, etten jäisi kiinni.
Kuulemme aika usein tällaisen tarinan,
jossa lasta arvioidaan väärin koulussa ja syrjitään,
ja kun myöhemmin näemme, mitä lapsesta tulee,
tajuamme hoitaneemme asian huonosti.
Muistan, kun englanninopettajamme 4. luokalla käski kirjoittaa tarinan.
Aloin todella kirjoittaa tarinaa.
Kirjoitin kokonaisen kirjan ja nidoin sen käsin.
Siinä oli etu- ja takakansi. Opettaja sanoi vain:
"Käskin kirjoittaa kappaleen. En ehdi lukea tätä."
Hän murskasi luovuuteni.
Sanoin äidilleni haluavani eri luokalle, ja minut siirrettiin eri ryhmään.
Myöhästelin jatkuvasti. Olin aina myöhässä.
Tulin sisään, kun muut jo istuivat ja katselivat kapellimestaria.
Minulla oli kamala asenne, sillä myöhästymisestä tuli niin syyllinen olo.
Ajattelin, että jos näytän vihaiselta,
he luulevat jonkin olevan vialla, ja saan olla rauhassa."
Muistan, kun yksi kapellimestari tuli puhumaan minulle.
Hän sanoi: "Sinulla on kyky muuttaa se, miltä ihmisistä tuntuu.
Kun kävelet tilaan synkän, negatiivisen energiasi kanssa, se leviää.
Olet johtaja."
En uskonut kykyyni muuttaa kenenkään iloa tai sen puutetta.
Päätin ottaa asiasta vastuun,
koska tämä tyyppi oli vanhempi ja tiesi enemmän.
Se muokkasi sinua. Mahtavaa.
Teininä ja parikymppisenä soitimme usein juomapalkalla.
Hyvissä paikoissa, läävissä vai sekä että? -Pienissä hipsteribaareissa.
Alussa meininki oli aika epämääräistä.
Äiti tuli kuuntelemaan, eikä yleisössä ollut ketään.
Sama lienee tapahtunut kaikille menestyneille muusikoille -
maailmassa aikojen alusta lähtien.
Joskus soititte yhdelle ihmiselle. Sekin kokemus on nyt vyöllä.
Kerran keikalla ei ollut ketään, ja rumpali sanoi vetävänsä lekkeriksi.
Sanoin, että älä ikinä vedä yhtäkään esitystä lekkeriksi.
Joka esitys on vedettävä kuin tupa olisi täysi.
Vedin joka esityksen täysillä. Olin aina aivan lopussa.
Tunnistat sen velvoitteeksi.
Olin tietoinen siitä velvoitteesta hyvin nuoresta pitäen.
Isäni oli hyvin kova, mutta halusi meidän menestyvän.
Hän ajoi meitä aina venymään äärimmillemme.
Oliko hän raju isä vai antelias, rakastava isä?
Todella raju.
Isäni välitti voimakkaasti huilunsoitostani ja musiikkiurastani.
Hän halusi, että soitan huilua ja laulan. En ollut oikein varma asiasta.
Kun hänen terveytensä alkoi heikentyä monista syistä,
päätin menestyä ja tienata hyvin, jotta voin huolehtia isästäni.
Minkä ikäisenä hän menehtyi? -57-vuotiaana.
Minunkin isäni kuoli 57-vuotiaana. -Todellako?
57 on todella nuori ikä, herranjestas.
Olitko silloin parikymppinen? -Olin 20-vuotias.
Näkymät olivat aika karut.
Mietin, kuka oikein luulin olevani.
Mikä teki näkymistä karun?
Voi pojat. Ajattelin, että kaikki siihen asti tekemäni oli turhaa.
Todellako? -Niin.
Masennuin pahasti, koska tunsin, että olisi pitänyt tehdä jotain,
mutta elämäni ei ollut sen mukaista.
Tiesin koko elämäni, että minun piti olla joku.
Ei kuuluisa, mutta joku.
Tarttuvan iloinen, auttaa muita, luoda yhteyksiä ihmisiin.
Kaikkihan sen tietävät, että tuo aiheuttaa masennusta.
Olen usein ahdistunut.
Tiedän pari juttua ahdistuksesta. Ahdistus on masennuksen paras kaveri.
Kuinka pahasta ahdistuksesta kärsit?
Se äityi nuorempana todella pahaksi. Joskus koin olevani kehoni ulkopuolella.
Heräsin yöllä, sydän hakkasi, enkä tiennyt, mistä oli kyse.
Aloin käydä akupunktiossa ja meditoida, ja tajusin oireiden hiipuvan.
Meditaatio siis auttoi.
Valtavasti.
Saanko koskea näihin? -Toki.
Se on ruusukvartsi. -Ovatpa kivan tuntuisia.
Tosi tyydyttävää. -Eikös vain?
Kristallikokoelmani on kasvanut.
Minulle on annettu kristalleja, koska mainitsin ne Instagram Livessä.
Ostin kolme ensimmäistä kristalliani.
Tämä, tämä ja... -Tämä?
Se on upea. Se on ametisti, suosikkini. -Pidän ametisteista. Niitä on kaikkialla.
Niitä on geodeissa. -Aivan.
Unelmani on löytää geodi ja murtaa se. Haluaisin oman ametistin.
Nämä kolme ovat minulle tärkeitä. Ne olivat osa isoa elämänmuutosta.
Pitelin niitä, menin makuulle ja meditoin.
Joskus laitoin ruusukvartsin sydänchakrani päälle,
koska se on rakkauskristalli. Se auttaa rakkauskanavaa.
Pidän sitä tässä. Musta turmaliini suojelee pahalta.
Turmaliini? -Musta turmaliini.
Se suojelee pahalta ja niiltä, jotka haluavat vahingoittaa.
Ja tämä on tietysti... Taidat haluta pidellä niitä.
Onpa kaunis. -Eikö olekin?
Onko tämä totta?
Uskon, että kaikki johtaa energiaa, ja jos oikeasti uskot,
että tämä voi muuttaa päivääsi, se toimii.
Minulla on ollut lapsuudesta asti ametistikimpale isovanhempieni maatilalta.
En tiedä mitään muuta mystisistä voimista.
Mutta mitäs hittoa.
Jos siitä tulee hyvä olo, niin mitä väliä? Ja ne ovat kauniitakin.
Olen ollut huonolla tuulella 30 vuotta. Voisitko...?
Jessus. -Olisiko siihen joku kivi?
Saitko ahdistukseen ikinä lääkehoitoa?
En. Tai siis...
Olen... -Viihdekäyttänyt?
Olen ottanut sieniä.
En tiedä, mitä tuo tarkoittaa. Olen kuullut sienistä,
ja siihen liittyy jonkinlainen psykedeelinen kokemus.
Etkö ole ottanut sieniä? -Olen minä lihapadassa.
Napsit siis siitakkeita.
Mutta et siis ole ottanut trippi-takkeita, jos ymmärrät.
Mitä niillä tehdään?
Otan vain mikroannoksia.
Otan pienimmän mahdollisen murusen ja syön sen ensin,
sillä en halua sukeltaa suin päin kaninkoloon.
Mitä sitten tapahtuu?
Sitä asettuu hyvin. Tulee onnellinen olo. -Asettuu?
Hylkää keinotekoiset asiat.
Teknologia on joskus haastavaa.
Sitten muistaa, että minä olin täällä ensin.
Aivan. -"Et sinä määräile minua."
Mielenkiintoista.
Olimme kaikki täällä ennen teknologiaa. -Niin.
iPhoneni sanoi: "Aika herätä."
Ja sanoin:
"Kuule, kaveri. Minäpä kerron nyt. Ensiksikin olen jo hereillä. Väärin meni."
"Kehtaatkin." Laitoin sen laatikkoon.
Tämä pelottaa minua.
Ajatus sienistä, tai minun nuoruudessani LSD:stä tai haposta...
Voi luoja.
Se pelottaa minua hitosti. En pysty...
Olen kuullut juttuja siitä, miten tv heräsi eloon ja nielaisi jonkun.
Minä en yritä tulla minkään nielaisemaksi.
Ainoa asia elämässäni, joka tuntuu yleensä toimivan,
on aivoni ja suuni.
Jos muussaan aivoni, mitä minulle jää?
Vain typerä suuni. -Suusi.
No niin. Äänitetään tuo.
Jay-Z kuulemma...
Hän tekee noin, menee mikin taakse ja alkaa keksiä juttuja ja sekoilla.
Niin sinä kohta teet. Pääset Jay-Z:ksi.
Jee... -Paitsi että olet D-Z. Dave-Z.
Kuka tuo oli? -Tuo pieni...
Niin. Kuka se on? -En tiedä.
Onko se hyvä? -On.
Laitetaan sitä. Noin.
Mitä hän sanoo? -"Tight tight."
Sitten soitetaan vähän kiipparia. Tämä on sairaan hauskaa.
Onko tuo mollissa? -On.
Enkö olekin nero? -Olet aivan nero.
Kiitos.
Tästä lähtee.
Sano siihen päälle aivan mitä tahansa.
Mistä tiedän, kun tulee valmista?
Kysyn itseltäni samaa joka päivä.
Selvä... -Tästä lähtee.
En ole ikinä tehnyt tätä.
Oletko tosissasi?
Ei, katso minua.
Kohtapa olet.
Aloita, kun kuulet sen. -Selvä.
Ihan kuin kuulotesti.
Tuliko tarpeeksi lujaa? -En kuullut mitään.
Niinkö? Hitto. -Niin.
Kuuluuko nyt?
Lizzo, en kuule mitään. -Kovemmalle?
Vika ei ehkä ole laitteistossa.
Jumalauta.
Kuule...
Kuunnellaanpa tämä. -Selvä.
Lizzo, en kuule mitään.
Vika ei ehkä ole laitteistossa.
Hetkinen. -Nyt on kovaa kamaa!
Tuo oli paskaa.
Tallennan tuon.
Minun elämäni käännekohta oli, kun jouduin pois aamutelevisiosta.
Mikä oli sinun urasi käännekohta?
Oliko se Minneapolis?
Minneapolis muutti elämäni.
Kenen kanssa menit sinne? -Tuottajan.
Sitten menimme Edinaan.
Asuimme hänen... -Tiedän, missä Edina on.
Tein säätiedotteita Indianapolisissa -
ja kävin katsomassa työpaikkaa Edinassa KSTP:n asemalla.
Palkka oli tasan sama.
Sama työ, sama palkka, vaakasuora siirtymä.
Muistan nähneeni ajomatkalla lentokentältä -
loputtomia aitoja maantien vierellä.
Kysyin kuskilta, mitä varten aidat olivat.
Siellä oli mailitolkulla lauta-aitaa. Hän sanoi, että ne olivat lumiaitoja.
Sanoin, etten tule takaisin sinne.
Niinpä! -Menin takaisin.
Kuulin, miten paljon siellä on lunta. En tiedä, miksi jäin. Minneapolis on upea.
Siitä tietää, että Minneapolisissa on jotain magneettista,
että jopa minä uhmasin sitä kylmyyttä.
Edinassa asuminen oli outoa. Niin rikas ja valkoinen paikka.
Jos siellä kulki afron kanssa, kuuli, että onpa hauska tukka!
Sanoin: "Mikä afrossani on hauskaa, ämmä?"
Olin töissä McCormick & Schmickillä, ja muistan...
Olen Detroitista, missä lausumme l-kirjaimen sanassa salmon.
Asiakkaat korjasivat lausumistani jatkuvasti.
Huusivat, että salmon!
Se oli kauheaa sortoa!
Tapasin DJ:ni Sophia Erisin viikkoa ennen kuin lähdin evakkoon Edinasta.
Istuin taksissa ja itkin. En tiennyt, mihin mennä.
Kysyin, voinko tulla hänen sohvalleen. Siten päädyin etelä-Minneapolisiin.
Tuntui oudolta, että Minneapolisissa olikin iso musiikkiskene.
Ajattelen, että eikä ole.
Puhutaan kuitenkin Minneapolisista.
Siellä on lumiaitoja. Ei siellä ole isoa musiikkiskeneä.
Prince on Minneapolisin musiikkiskene.
Olit sitten Minneapolisissa.
Oliko siellä todella elävä, toimiva musiikkiskene?
On vieläkin!
Se on siistiä.
Paikalliset artistit loppuunmyyvät kaikki keikkapaikat samana iltana.
Kauanko olit siellä, ja mitä puuhasit, kun sinun ja Princen tiet ristesivät?
Oliko se tavoitteesi? Pyritkö tapaamaan Princen?
En hitossa.
Ei kukaan sellaiseen pyri. Se oli aivan valtava juttu.
Tämäkin on valtava juttu.
Luuletko, että pohdin, että tulisipa David Letterman juttelemaan?
En ollut kuvitellutkaan sellaista. Se oli aivan käsittämätöntä.
En viipynyt Minneapolisissa pitkään, se täytyy sanoa.
Puoli vuotta? Kaksi vuotta?
Kaksi vuotta.
Olin parissa tyttöbändissä -
DJ:ni ja musiikillisen elämänkumppanini Sophia Erisin kanssa.
Princellä oli sellainen projekti,
jossa hän tuki nuoria, luovia mustia naisia Paisley Parkissa.
Oliko Paisley Park siis hänen asuntonsa?
Se oli paljon muutakin. Se oli uskomaton paikka.
Se oli studio.
Kävittekö siellä kerran, kaksi viikossa? Vai joka ilta?
Ei joka ilta. Olisimmekin. Suhteeni Princeen oli...
Hän oli Charlie, ja me olimme enkelit.
Sentapaista se oli.
Muistan ekan äänityskerran Paisley Parkissa.
Hän puhui kaiuttimeen.
Muistan ihmetelleemme, pitääkö hän siitä.
Hän kuunteli meitä.
Tajusimme, että hän piti siitä. Tiedätkös?
Ajattelin, että tiedättekö mitä.
Se mystiikka on ihan todellista, en lähde väittelemään siitä.
En yritä pakottaa mitään.
Olitko Minneapolisissa, kun hän kuoli? -Olin juuri muuttanut Losiin.
Sain tekstarin, että hän oli poissa.
Lensin Minneapolisiin samana iltana, menin First Avenuelle -
ja lauloin Princen biisin "The Beautiful Ones".
Näin hänet viimeistä kertaa...
Menin Paisley Parkiin, ja hän soitti "Purple Rainiä" pianolla -
ja alkoi itkeä soittaessaan, ja se oli kauneinta, mitä olen kuullut.
Pianossa oli jousia ja viuluja. Mistä ne kaikki äänet tulivat?
Hänen äänensä oli kaunis. Hän itki, ja se oli kaunista.
Sitten hän sanoi:
"Täytyy työstää settilistaa."
Sitä biisiä ei voinut soittaa niin aikaisin keikalla.
"Purple Rain" liikutti häntä, mutten tajunnut, että jokin oli vialla.
En vain ollut koskaan nähnyt sellaista tunnetta.
Ei ole mitään sen parempaa kuin todellinen taiteilija,
lihassa ja veressä,
ja koko maailma vuotaa verta hänen puolestaan.
Koko maailma oli purppuraa.
LEPÄÄ PURPPURASSA
Muutitko Losiin, koska olit tulossa kuuluisaksi?
Los Angelesissa tapahtui se, kun yhtäkkiä tajuaa olevansa Losissa.
Olin päättänyt jäädä ikuisiksi ajoiksi. Rakastin kaksoiskaupunkia.
Sitten lentelin edestakaisin,
ja aluksi minut laitettiin hotelliin, sitten sain pienen asunnon,
ja yhtäkkiä... -Rahoittiko tuottaja tämän kaiken?
Muutin Losiin, koska sain töitä MTV:ltä ja levytyssopimuksen Atlantic Recordsilta.
Olisin jäänyt Minneapolisiin, jos olisin voinut.
Nyt sen voi tehdä missä vain, ei vain Los Angelesissa.
Voi olla Indianan Lintonissa. -Älä yhtään yritä.
Hei maailma
Miten menee?
HEI SINÄ!
Tiedättekö mitä?
VOIT AUTTAA MUUTOKSESSA TÄNÄÄN
Tiedättekö, mikä aika nyt on?
On aika äänestää
ÄÄNESTÄ! ESIVAALI TÄNÄÄN
On aika äänestää
Kirjoitat koko ajan musiikkia. -Kirjoitan hulluna.
Ylikirjoitan. Opin alikirjoittamaan, luojan kiitos.
En tajunnut tuota.
Ylikirjoittaminen... Kirjoitin hirveästi sanoja.
Kirjoitin todella monimutkaisia rytmejä.
Jos kuuntelee biisiä "Batches & Cookies": "I remember that gooey gooey,
You took and said 'ooh wee I need two of these for my baby boo-ee."
Miksi räppäsin niin nopeasti?
Tajusin, että täytyy luoda yhteys suuriin ihmismassoihin. Yksinkertaistaa.
Laulat jossain, että miksi miehet...
...ovat kivoja, kunnes heidän täytyy olla? -Se oli minusta kaunista.
Ytimekästä ja totta.
Löysin juuri videon, jossa itken studiossa äänitettyäni "Truth Hurtsin".
Mikä kokemus siihen johti?
Kokonainen viinipullo johti siihen kokemukseen.
Meitä oli kaksi tanssijaa, DJ, minä, ohjaaja ja kiertuemanageri, kaikki naisia.
Meillä oli oma viinipullo takahuoneessa, ja innostuimme oikein kunnolla.
Ei se tuolta kuulosta, mutta kuitenkin.
Olin todella surullinen traumaattisen kokemuksen takia.
Suhteen ei tarvitse olla dramaattinen ollakseen traumaattinen.
Asia jotenkin lipsahti keskusteluumme.
Miksi miehet ovat kivoja, kunnes heidän täytyy olla?
Kirjoitin sen ylös ja päätin, etten halua unohtaa sitä.
Kun äänitimme "Truth Hurtsiä", palasin siihen ajatukseen.
Minulle se tarkoittaa,
että asetamme jatkuvasti miehiä valta-asemiin,
varsinkin rakkaudessa, koska luotamme heihin.
Siihen, että he huolehtivat meistä.
Ja kun aika koittaa, he tuottavatkin usein pettymyksen.
Niin miehet haluavat, että heistä ajatellaan.
Mahtavina.
Tilaisuuden tullen he, minut mukaanlukien, kertovat vähän jotakin itsestään.
Mutta tosipaikan tullen he kysyvätkin, missä vaahtosammutin on.
Hitto, minne se... Niin se menee.
Kun ensi kerran sanotte lahjakkaaksi, lisätkää etuliite moni-.
Imekää munaa!
Huilunsoitto on minulle... Sen takia olen täällä.
Siinä se tuli. -Nimenomaan.
Kuka ihme sen... Tapahtuiko se luokassa? Sanoiko joku: "Tulepa tänne, kakara?"
Olisin voinut olla twerkkaava klarinetistikin.
Jos elämääni tarkastelee nyt, se oli aivan ihmeellistä,
sillä Youngbloodin koulun bändi oli maan kovin bändi.
Olimme 5.- ja 6.-luokkalaisia ja pidimme konsertteja liikuntasalissa.
Kapellimestari James Browden transponoi biisejä suoraan radiosta.
Soitimme niitä, ja hän tanssitti meitä ja sai meidät rakastamaan musiikkia.
Pelkäsin jazz- ja rockhuilua,
mutta klassinen huilu, se kultahuilumies...
James Galway. -Jota ihailen todella.
Se oli kova juttu.
Kuuntelin hänen levyjään ja yritin soittaa niiden mukana.
Oletteko tavanneet? -Emme.
Hänellä on platinahuilu. Mikä äijä. Eikö vain?
Joillain on platinakoruja, mutta hänellä on platinahuilu.
Viittaat sinfoniaorkesterin huilun mestariin äijänä.
Aika hyvä.
Hän on äijä.
Moe, tuolle olisi voinut nauraa.
Kehno näyttelijä. -Kamala.
Onko sinulla huiluja? -Minulla on kamalasti huiluja.
Ovatko huilut kalliita? -Ensin minulla oli vain Sasha Huilu.
Hän oli kallein omistamani asia.
Ei autoa, ei taloa, ei mitään. Vartioin huilua hengelläni.
Saanko nähdä sen? -Katso pois.
Hän identifioituu naiseksi. -Aivan upea.
Tämä vitun huilu kiinnostaa sinua hirveästi.
Olen todella, ja miksen olisi? -Niinpä kai. Minä olen tottunut siihen.
Puhdistan häntä vähän.
Hän on rasvainen, koska en puhdista häntä soittamisen jälkeen.
Se on Muramatsun huilu, tehty Japanin Tokorozawassa.
Ne ovat aika erityisiä. Minulla on todella harvinainen huilu.
Mistä sait sen? -Isäni hankki sen minulle,
kun olin lukioikäinen, ja minulla on ollut se siitä asti.
Katsos tuota. -Se on kuin koru.
Voit koskea häntä. -En halua.
Minä... Jos et olisi täällä, kokeilisin soittaa sitä.
Niinkö? -Kyllä.
Minulla on kauheasti huiluja. Tämä on okariina, tämä on Toot.
Kuin lasten nokkahuilu. -Mutta sitä soitetaan kuin huilua.
Poikittain. -En minä tiedä.
Minulla on kauheasti huiluja. Kokeile jotain vähemmän kallista.
Otetaanpa Blue Ivy.
Tämä on Blue Ivy.
Hän on kiistanalainen. -Värinkö takia?
Niin. Minulle sanottiin, että tuo on lelu eikä huilu.
Huiluista puhuminen menee välillä tosi rumaksi.
Inhoan sitä!
Käsi laitetaan tähän, ja sitten... Näin.
Vau, siistiä. Olet luonnonlahjakkuus.
Moni ei pärjää noin hyvin heti.
Mihin tuuttaan?
No tuota...
Lopeta. -Lapsellista.
Tuuttaat tuohon reikään.
Ole hyvä ja mene pois.
Homma hanskassa.
Kylläpä hengästyttää. -Tervetuloa minun maailmaani.
Kuvitella. Tehdä tätä ja laulaa?
Saanko kuulla? -Hyvä on.
Puhallatko kovaa vai hiljaa?
Tärkeintä on ansatsi eli suu.
Täytyy vain...
Kukaan ei yleensä osaa tätä.
Pidä tuosta.
Kokeillaanpa jotain tällaista.
Sinulla on siellä jotain. Miten teit tuon?
Miten teit tuon?
Onko se joku lintu?
Voitko säestää minua Sashalla? -Huilullako?
Mikäköhän sävel tuo on...?
Tuo oli "Kulkuset". -Nyt loppui ilma.
Olisit voinut lähteä klassisen huilistin uralle.
Halusin sitä valtavasti. -Mitä tapahtui?
Jätin yliopiston kesken.
Silloinko, kun isäsi kuoli?
Kuinka pitkällä olit? -Olin opiskellut puolitoista vuotta.
Aika alussa.
Pärjäsit huilun kanssa hyvin.
Minulla meni hyvin.
Annoin muijille kyytiä mestarikurssilla. Muijille kyytiä.
Ja tiedoksi niille, jotka eivät tiedä,
mestarikurssi on kurssi, johon kaikki huilistit tulevat soittamaan,
ja sitten opettaja kritisoi.
Varmistan vain, että tämä kirjataan virallisesti ylös,
annoit muijille kyytiä.
Kuulinko oikein? -Annoin muijille kyytiä.
Muijat saivat siis kyytiä. Selvä.
Minulla oli tyyliä.
Kun musiikillinen näkymäsi kehittyi, laajeni ja leveni -
ja aloit tehdä muunlaista musiikkia, sinua ei kannustettu huilun käyttöön.
"Älä tuo tuota tänne." -Niin.
Pidin heitä hulluina. Huiluhan takoo hulluna rahaa.
Tunsin syyllisyyttä koulubändinörttiydestäni.
Minua käskettiin välttämään nörttijuttuja, enkä osannut sanoa vastaan.
Alistuin siihen, sillä en tiennyt muusta.
Myöhemmin julkaisin Instagramissa videon,
jossa soitan huilua, ja sai valtavan suosion.
Olin yllättynyt, että siitä pidettiinkin.
Sitten toin sen lavalle, ja se alkoi elää omaa elämäänsä.
Mikä ongelma heillä oli huilun kanssa? -Räppärit eivät soittaneet huilua.
Sehän siinä olikin siistiä. Ne piti vain yhdistää, ja bingo.
Tuo ääni...
Se on parantava. Se on kaunis taajuus.
Meditaatiomusiikki on yleensä huilumusiikkia.
Todellako? Se on hienoa.
Kiitos.
Näin teen usein encoressa.
Tulen lavalle huilun kanssa. -Yleisö sekoaa.
He kiljuvat.
Hän on hyvin suosittu. Ei lähde ulos edes 20 tonnilla.
Ei lähde.
Tulen esiin ja aloitan arvausleikin. Kysyn, tuntevatko he tämän.
Kukaan ei tiedä.
Soitan vähän, ja he kysyvät, mikä biisi se on.
Silloin he tajuavat.
Herranen aika.
On ihmeellistä seistä näin lähellä tuota ääntä.
Kiitos. En ole soittanut hetkeen.
Olet aika ruosteessa. -Olen minä vähän.
Mitäköhän Rustylle kävi?
Olen treenannut säännöllisesti viiden vuoden ajan,
ja joillekin voi tulla yllätyksenä,
etten treenaa saavuttaakseni sinun ihannekehoasi.
Treenaan saavuttaakseni oman ihannekehoni.
Tiedättekö, millainen se on? Ei kuulu teille paskan vertaa.
Kehostasi on kirjoitettu aika paljon.
Niin on.
Ainoa asia, minkä kukaan on sanonut minulle kehooni liittyen, on:
"Oletko ihan kunnossa?"
Onko kyse siitä, että mielestämme sinulla on vääränlainen keho siihen, mitä teet?
Onko se mielipide?
Minua häiritsi pitkään, että minusta puhuttaessa puhuttiin vain koostani.
En pitänyt tuomitsevista kommenteista, mutta en oikein ihailevistakaan.
"Olet niin urhea!"
Tuliko kaikki somen kautta?
Somen, lehtijuttujen, kasvotusten...
He luulivat kehuvansa minua sanomalla, etten pyydellyt anteeksi.
Ihmettelin, mitä olisi pitänyt pyytää.
Vuonna 2014 esiinnyin leotardissa ja sanoin rakastavani itseäni -
kahden muun leotardiasuisen, ison tytön kanssa,
ihmiset kysyivät: "Miten hän kehtaa? Miten hän kehtaa rakastaa itseään?"
"Miten hän voi?"
En jaksa olla aktivisti, koska olen lihava ja musta.
Haluan olla aktivisti, koska olen älykäs,
välitän asioista, teen hyvää musiikkia ja haluan tehdä hyvää maailmassa.
TRANSOIKEUDET
Monessako mielenosoituksessa olet ollut? -Ensimmäinen protestini...
Oli tulossa sellainen kirkon ryhmä,
joka vastusti homoavioliittojen laillistamista.
Teimme vastamielenosoituksen. Se oli varmaankin 2012.
Siitä asti olen ollut aktiivisesti mukana.
Onko se tasapuolinen sekoitus inspiraatiota ja paheksuntaa?
Keskityn vain positiiviseen. -Aivan.
Välillä sanoo tietenkin negatiivisesti. Vitsit varsinkin.
Liittyykö kateus tähän mitenkään? -Nämä ämmät ovat todella kateellisia.
Tiedätkö, mitä tarkoitan?
Kun ihmiset näkevät jonkun vapaan,
he leimaavat hänet "toiseksi" tai hylkiöksi.
Ei välttämättä negatiivisella tavalla, vaan se on heidän saavuttamattomissaan.
"Hän on ainutlaatuinen, eikä kukaan saa olla sellainen."
Kyllä siinä on vähän myös halua olla juuri sellainen.
Varsinkin ne, jotka vihaavat.
Se ei särje sydäntäni.
Pärjään. Tiedän olevani kaunis, ja tiedän olevani vitun kova mimmi.
Olen menestynyt ja terve.
Pärjään heille tavalla kuin tavalla,
fyysisesti, mentaalisesti, spirituaalisesti, rahallisesti.
Juoksen pankkitilisi ympäri. Haluatko nähdä, ämmä?
Haluatko nähdä, kun juoksen?
TOUKOKUU 2020
Nyt on tämä pandemia,
ja sitten on toinen virus, joka on ollut kanssamme 400 vuotta.
Lynkkaus tapahtui. Sitä se oli.
Minusta näytti, että tämä kovanaama oli tyytyväinen käytökseensä -
videokameroiden edessä.
Sitten sitä tajuaa, että näinhän tämä menee.
Mustana kansalaisena tässä maassa -
olen ollut aivan murtunut tavasta, jolla meitä on kohdeltu ja nähty -
koko elämäni.
Muistan, kun aseeton musta nuori murhattiin -
Minneapolisissa lähellä kotiani. Hänen nimensä oli Jamar Clark.
MARRASKUU 2015
Kirjoitin biisin "My Skin". Minusta meidän oli tehtävä muutos.
Poliisiaseman edessä oli leiri,
ja meitä kohti ammuttiin. Luoja tietää, kuka ampui.
Ne olivat pelottavia, synkkiä aikoja.
Ja sitten 12-vuotias Tamir Rice leikki puistossa,
ja poliisi ampui hänet sekunneissa.
Nuori, musta, 12-vuotias poika.
Ja siitä tehtiin politiikkaa.
Miten lapsen murhasta voi tehdä politiikkaa?
Minä -
olin niin turta,
että menetin toivoni minkäänlaisesta muutoksesta tässä maassa.
Neljäsataa vuotta, ja tässä me olemme nyt.
Muutos on tuskallista, ja siihen täytyy todella sitoutua.
Tällä kertaa näin jotain erilaista.
Näin nuorten valkoisten ihmisten yhtäkkiä tulevan liittolaisiksi.
Se oli uutta.
Myös uutisissa ihmiset tajusivat,
että kyse ei ole vain hashtagistä, hetkestä, liikkeestä ja valituksesta,
vaan että järjestelmä on todella myrkyllinen.
Se sai minut ensi kertaa hieman toiveikkaammaksi.
Olet toiveikas.
Minun täytyy vain olla optimistinen ja toiveikas.
Olen artisti, joka tekee hyvää oloa tuovaa musiikkia.
Olen iso musta tyttö. Vartuin Houstonissa.
Silloin maailma sanoi, etten pääsisi elämässä mihinkään,
ja nyt koko maailma on rakastunut isoon, kauniiseen perseeseeni.
Sanon näin lavalla joka keikalla.
"Näettekö tämän tunteen, hymyn kasvoillanne, tuntemanne ilon?
En halua tämän päättyvän, kun lähdette täältä."
Jos voitte rakastaa minua, voitte rakastaa itseännekin.
Haluaisin sanoa kanssanne pienen mantran.
Hengittäkää syvään.
Tiedän, mistä puhut. Kun olet lavalla, olet eri maailmassa.
Iloisuutesi tarttuvuus teki minuun vaikutuksen.
Katso vieressäsi olevaa ihmistä ja sano: "Minä rakastan sinua."
Minä rakastan sinua!
Sinä olet kaunis!
Pystyt mihin tahansa!
Ja sitten: "Rakastan sinua, Lizzo."
Rakastan sinua, Lizzo!
Olet kaunis, tyttö.
Pystyt mihin tahansa, ämmä!
Negatiivinen itsepuhe on yleistä. Se on normalisoitu.
"Tyhmää. Tyrin taas, olenpa typerä." "En näytä hyvältä tässä."
Ei ikinä: "Näytän hyvältä tässä." "Olen älykäs."
Kun kokee jotain positiivista muiden kanssa, se leviää.
Ja sillä on merkitystä.
Sinunlaisesi voivat esiintyä -
ja parantaa ihmisten oloa itsestään, ja se on huippuarvokasta.
Sen kokevat ovat todella onnekkaita.
Useimmat ihmiset eivät pääse kokemaan sellaista energiaa.
Ikävöin sitä. Haluan esiintyä.
Sano, tuleeko biitti liian lujaa.
Soita vähän, ja sitten mennään.
Tästä lähtee.
Oon kuuma, oon kuuma
Oon ruma
Hikoilen
Märkä oon
Oon vanha
Odotapa nyt hetkinen.
Tämä biisi on melkein hyvä, mutta...
Lizzo-biisin täytyy olla positiivinen. Ei saa sanoa olevansa ruma.
Jos sanoo "oon ruma", täytyy sanoa "oon ruma ja se on kivaa".
Minusta tuossa oli kyllä jo paljon hyvää.
Tuon positiivisempaa ei tule.
LIZZON KYYNELEET
Mihin suuntaat nyt?
Jos palaan muutaman vuoden päästä, mitä teet silloin?
Haluatko jatkaa tätä loppuelämäsi?
Vuoden viihdyttäjä oli jo upeaa.
En viihdytä. Olen viihdyttävä.
Siksi tulen aina olemaan viihdyttävä.
En oikeastaan pyri miellyttämään.
Lisää elokuvia, vähemmän elokuvia... -Imperiumi alkaa.
Olen monipuolinen, todella lahjakas, ja minulla on ideoita.
Tuleeko musiikki aina olemaan tärkein fokuksesi ja kanavasi?
En voi muuta kuin tehdä musiikkia. Olen hyvin musikaalinen.
Se on kohtaloni.
Tämä kokemus kanssasi täällä oli lopulta aivan kaikkea, mitä odotin.
Olet ihana nainen. Siunausta. -Kiitos.
Arvostan sinua myös.
Miten menee?
-Tule tänne.
Tuo oli ihanaa. -Kiitos paljon.
Kiitos itsellesi.
Naiset ja herrat, Lizzo!
Kiitos paljon.
Tästä lähtee.
Oon kuuma, oon hikinen
Oon vanha, oon ruma
Oon hikinen
Mixtape droppaa. -Se droppasi jo.
Minussa droppasi jokin.
Tallennan tämän ja teen siitä biisin.
Sitten kyselläänkin, mitä ihmettä Lizzolle kävi.
Sinun urasi lähtee huimaan nousuun. Naamasi näkyy joka puolella.
Tekstitys: Otto Nuoranne