‫- הבית של ליזו‬ ‫לוס אנג'לס -‬
‫מצלמים.‬
‫הלן?‬ ‫-כן.‬
‫היי.‬ ‫-היי. וואו!‬
‫זה מטורף, לא?‬
‫כמה זה?‬
‫טוב, אנחנו נתכונן.‬ ‫בואו נתכונן לכניסה של דייב.‬
‫עוד לגימה אחת לחרדה.‬
‫דייב, היא יוצאת עכשיו.‬
‫כן, אסור לנו לגעת זה בזו.‬ ‫-לא יודע.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫לעזאזל, אני שווה.‬
‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- 14 באוקטובר, 2014 -‬
‫…הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הארצית‬ ‫איתנו הערב, ואין מאושרים מאיתנו.‬
‫לאלבום שלה קוראים, אלא מה, "ליזובנגרס".‬
‫קבלו במחיאות כפיים את ליזו,‬ ‫גבירותיי ורבותיי.‬
‫זו הייתה הופעתי הראשונה בטלוויזיה.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫אי פעם. וכל כך התרגשתי, וחשבתי,‬
‫"הם יזרקו אותנו כשמישהו מגניב…"‬
‫אני זוכרת שהאמרגן שלי בזמנו היה כזה,‬
‫"טוב, את יודעת, ניל יאנג יכול להתקשר,‬ ‫ואז זה פשוט הסוף שלך". או משהו כזה.‬
‫ואני כזה, "רגע, מה? כאילו…‬
‫אתה יודע? אז תמיד הייתי כזה,‬ ‫"זה לא יקרה". ואז זה קרה לבסוף.‬
‫אני לא יכול לספור‬ ‫את מספר הפעמים שברגע האחרון‬
‫הייתי מקבל שיחה מניל יאנג.‬
‫היינו צריכים לבטל מישהו.‬
‫הוא היה חזיר.‬ ‫-כן!‬
‫הוא רק רצה להופיע בטלוויזיה.‬
‫היה… את לבשת חולצה, חולצת טי.‬
‫כן, רציתי להוציא את החולצה!‬ ‫-איפה היא?‬
‫בארון שלי. שמרתי אותה.‬
‫לבשתי חולצה עם כיתוב, "אני מבינה, אנדרה".‬ ‫-למה היה האזכור?‬
‫אנדרה 3000.‬
‫הייתי כזה, "אני אופיע בטלוויזיה.‬ ‫אולי הוא יראה את זה".‬
‫הוא ראה,‬
‫והעובדה שאתה ואנדרה 3000 ידעתם שאני קיימת,‬
‫הייתי כזה, "הצלחתי. אני כוכבת. זה נגמר".‬
‫כן. טוב,‬ ‫החלק האהוב עליי בתוכנית היה המוזיקה,‬
‫ואמרתי את זה במשך שנים.‬
‫אין משהו יותר מרגש מהופעות חיות, ממש שם,‬
‫ואני ישבתי ממש קרוב.‬
‫מתי עבדת לאחרונה מול קהל?‬
‫כן.‬ ‫-הרבה זמן.‬
‫כן, גם אני.‬
‫ומקבלים תגובה מיידית.‬
‫אבל פה אין קהל.‬
‫כן.‬ ‫-אנחנו בעיצומה של מגפה.‬
‫ואני רוצה להרגיע אותך לגבי כמה דברים.‬
‫אני נבדקתי.‬
‫את נבדקת.‬ ‫-כנ"ל. מספר פעמים.‬
‫אני נבדק כל חצי שעה.‬
‫איך הנחיריים שלך?‬
‫זה לא האף שלי יותר.‬
‫אבל מו, הצלם שלנו,‬
‫כל פעם שיש התייחסות למשהו חשוב או מצחיק,‬
‫מו יוריד את המצלמה וימחא כפיים.‬
‫תודה, מו.‬ ‫-כן.‬
‫אז ננסה את זה עכשיו.‬
‫מה חשוב ומצחיק?‬
‫לא, אני אנסה להגיד משהו חשוב.‬
‫בסדר.‬
‫אני בהחלט אהיה שמח כשהמגפה תסתיים.‬
‫כן.‬
‫וואו.‬ ‫-אמרתי שאשמח כשהמגפה תסתיים.‬
‫כן, כל הכבוד!‬ ‫-כן.‬
‫תודה, מו.‬
‫אני לא ממש מאומן לזה.‬ ‫-יש סיבה לכך שהוא הצלם.‬
‫אף אחד מאיתנו לא מאומן.‬
‫צפיתי בך לאחרונה.‬
‫לדעתי זה היה שידור חוזר של הופעה.‬
‫כן.‬ ‫-וואו.‬
‫כן? אהבת אותה?‬ ‫-כן.‬
‫בחיי.‬
‫לדעתי זה היה לפני טקס הגראמי, אולי?‬
‫ברכותיי. כמה יש לך עכשיו?‬
‫שלושה. כן,‬ ‫שלושה תינוקות גראמי יפהפיים וסמוקים.‬
‫זה מטורף, לא?‬ ‫-כן.‬
‫אני מסתכלת וכזה, "לעזאזל, הם ממש שם".‬
‫כן. וזה הדבר השני,‬
‫בדרנית השנה של מגזין "טיים" לשנת 2019.‬
‫כן.‬ ‫-נו, באמת!‬
‫באמת? וואו.‬ ‫-זה לא מטורף? זה מוזר.‬
‫אבל אפילו עד היום, אני… הם כזה,‬
‫"לטרמן רוצה לדבר איתך".‬ ‫אמרתי, "מה המניע שלו? למה אני?‬
‫מה הוא רוצה?" אתה יודע, יש לך…‬
‫תוכל לבחור לדבר עם כל אחד בעולם.‬
‫- ליזו‬ ‫הסילבי – אזל המלאי -‬
‫- ליזו – "כי אני אוהבת אותך"‬ ‫אלבום זהב -‬
‫התמונות האלה מעולות.‬ ‫-איזה?‬
‫ובכן, ליזו,‬ ‫התמונות של תקליטי הזהב והפלטינה.‬
‫הם יפהפיים.‬
‫תודה.‬
‫אני ממש גאה בהם,‬ ‫וזה הופך את הכול לאמיתי מאוד.‬
‫תראי את זה.‬
‫שם?‬ ‫-כן.‬
‫כן, כל כך התרגשתי.‬ ‫אני תמיד שמחה להיות נוכחת.‬
‫אני חושבת שכאשר דברים אינם מובטחים,‬
‫כשאתה לא יודע מה יקרה ביום הבא,‬
‫ואתה באמת מפחד, ואתה מנסה לשרוד,‬
‫כשאתה מגיע למקום של שגשוג,‬
‫אני חושבת שאני ממש אסירת תודה כל יום.‬
‫כשאת מגיעה לשם,‬
‫את דואגת שמישהו יטפח לך על הכתף ויגיד,‬
‫"טוב, זה מספיק, תודה.‬ ‫את יכולה לחזור לדטרויט עכשיו"?‬
‫בהחלט הרגשתי ככה כשהופעתי אצל לטרמן.‬
‫כן!‬
‫הייתי כזה, "כן, זה לא אמיתי, נכון?‬
‫אתה תיקח את זה ממני". אבל הנה אנחנו.‬
‫הם לקחו את זה ממני, הממזרים.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬
‫מליסה ויויאן ג'פרסון.‬
‫-כן!‬
‫זה חתיכת שם, ידידתי.‬ ‫-אתה אוהב אותו?‬
‫כן.‬
‫הוא תמיד נשמע כל כך שגרתי.‬
‫מליסה ויויאן ג'פרסון?‬
‫זה לא שגרתי.‬ ‫-אם. וי. ג'יי.‬
‫אבא שלי חלם על שמי לפני שנולדתי.‬
‫באמת? זה מתוק.‬
‫המשפחה התחילה את דרכה בדטרויט, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אימא שלך הייתה מוזיקלית?‬ ‫אבא שלך היה מוזיקלי?‬
‫אימא שלי מוזיקלית מאוד.‬
‫היא ניגנה בפסנתר בכנסייה, היא שרה בכנסייה.‬
‫גם אבא שלי היה מוזיקלי,‬ ‫אבל הוא אהב מוזיקת רוק.‬
‫הוא תמיד ניגן‬ ‫"אלטון ג'ון" או "בילי ג'ואל".‬
‫קווין.‬
‫אז היה לי חינוך מוזיקלי בררני מאוד.‬
‫גוספל ורוק ו…‬
‫אז כן, משפחה מוזיקלית מאוד,‬ ‫הוא רצה להקה משפחתית וכמעט הקמנו אחת כזו.‬
‫אנחנו עדיין יכולים.‬
‫ניתן לאחי לנגן בתופים.‬
‫ואז הם עברו ליוסטון. למה יוסטון?‬
‫בשביל חיים טובים יותר.‬
‫כדי לצאת מדטרויט. ‬ ‫-לצאת מדטרויט.‬
‫הבנתי.‬ ‫-אני מתה על דטרויט. המשפחה שלי עוד שם.‬
‫אבל אתה חייב לעזוב כשאתה אומר שתעזוב.‬
‫זה חייב להיות, "אני עובר",‬ ‫וביום למחרת אתה עובר.‬
‫כי דטרויט זה אחד מהמקומות‬ ‫שיכולים להשאיר אותך הרבה זמן,‬
‫אז אני זוכרת שהם כזה,‬ ‫"אנחנו עוברים לטקסס",‬
‫ואני כזה,‬ ‫"אני לא רוצה להיות ליד בוקרים וסוסים".‬
‫ביום למחרת, פשוט היינו שם,‬
‫וראיתי סוסים ואנשים עליהם.‬
‫- ארצות הברית -‬
‫אנשים אהבו אותך? הציקו לך? האם את…?‬
‫היו לך חיים קשים בבית הספר?‬
‫הציקו לי בחטיבת הביניים.‬ ‫-הציקו בגלל…?‬
‫בגלל…‬
‫היו בי כל כך הרבה דברים מוזרים.‬
‫צחקו עליי בגלל הנעליים שלי.‬
‫יש לי רגליים רחבות,‬ ‫אז הנעליים שלי היו בשיפוע. תראה אותן.‬
‫אלוהים.‬ ‫-עכשיו יש לי נעליים מותאמות, אז…‬
‫תצחקו עליי עכשיו!‬
‫אבל, כן.‬
‫צחקו עליי בגלל זה.‬ ‫צחקו עליי בגלל השיער שלי.‬
‫על שידעת דברים בשיעורים.‬
‫על שהרמתי את היד יותר מדי.‬
‫למה זאת בעיה?‬
‫לא יודעת.‬
‫והם היו כזה, "לעזאזל".‬
‫היית תלמידה טובה. קיבלת ציונים טובים?‬
‫היו לי ציונים ממש טובים‬
‫עד שלא רציתי שיצחקו עליי יותר.‬
‫ניסיתי להיות יותר מגניבה,‬ ‫ואז הפכתי לליצנית הכיתה,‬
‫והיו מעיפים אותי כל הזמן.‬
‫מעיפים לאן?‬ ‫-לריתוק.‬
‫לאן שילדים רעים הולכים,‬ ‫כשמורים לא רצו להתעסק איתך יותר,‬
‫הם היו כזה, "צאי החוצה!"‬ ‫המורה לספרדית הייתה כזה,‬
‫"מליסה, צאי החוצה!"‬ ‫היא הייתה מכריחה אותי לצאת מהחדר.‬
‫הייתי קונה צ'יטוס חריף‬
‫מראש כי ידעתי שיעיפו אותי,‬
‫והייתי יושבת בריתוק ומכרסמת…‬
‫הייתי מוצצת צ'יטו עד שהוא התרכך‬
‫ואז מכרסמת אותו כדי לא להיתפס.‬
‫זה סיפור שאנחנו שומעים הרבה,‬
‫שלא שופטים ילד כראוי‬ ‫בבית הספר והוא נדחק הצידה,‬
‫ואז, אחר כך, אנחנו רואים מה יוצא מהילד,‬
‫וזה, "לא טיפלנו בזה כראוי".‬
‫אני זוכרת את המורה שלי לספרות‬
‫בכיתה ד' או משהו.‬ ‫היא אמרה לנו לכתוב סיפור.‬
‫הייתי כזה, "כן! אני אכתוב סיפור",‬
‫וכתבתי ספר שלם וכרכתי אותו ביד,‬
‫וכתבתי משני צדי העמוד.‬
‫נתתי לה אותו והיא כזה,‬ ‫"אמרתי פסקה, אין לי זמן לכל זה".‬
‫אמרתי, "את הורסת את היצירתיות שלי!"‬
‫אמרתי לאמי, "אני חייבת לצאת מהשיעור שלה",‬ ‫והעבירו אותי למורה אחרת.‬
‫אבל הייתי מאחרת כל הזמן.‬ ‫תמיד איחרתי לבית הספר.‬
‫הייתי נכנסת בזמן שכולם היו יושבים בשקט,‬
‫מסתכלת על המנהל המוזיקלי,‬ ‫והייתה לי גישה נוראית,‬
‫כי הרגשתי כל כך אשמה על שאיחרתי לבית הספר,‬
‫אז הייתי כזה,‬
‫"אם אראה כועסת, אולי אנשים יחשבו שמשהו קרה‬
‫ולא יטרידו אותי".‬
‫אחד המנהלים המוזיקליים‬ ‫לקח אותי הצידה אחרי הלימודים.‬
‫הוא היה כזה, "יש לך את הכוח‬ ‫לשנות את איך שאנשים מרגישים.‬
‫כשאת נכנסת לאולם החזרות,‬
‫ויש לך אנרגיה אפלה ושלילית, זה מתפשט.‬
‫את מנהיגה".‬
‫אני לא חשבתי שהייתה לי היכולת‬ ‫לשנות שמחה או חוסר שמחה של מישהו,‬
‫ואני זוכרת שהייתי כזה, "אני אקח את האחריות‬
‫כי הוא בטח יודע יותר. הוא יותר מבוגר".‬
‫זה עזר לעצב אותך. זה נפלא.‬ ‫-כן.‬
‫בסוף שנות העשרה, שנות העשרים המוקדמות,‬
‫הופענו הרבה פעמים עבור משקאות.‬
‫מקומות נחמדים או חורבות, או שניהם?‬
‫מקומות מפוקפקים של היפסטרים.‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו התחלנו די, אתה יודע, מה שלא יהיה.‬
‫אימא שלי באה להופעה, ולא היה אף אחד בקהל.‬
‫אני חושב שזה משותף לך‬ ‫עם רוב המוזיקאים המצליחים בעולם‬
‫משחר הזמן.‬
‫הופעת במקומות שהגיע אליהם אדם אחד.‬
‫אז חווית את זה.‬
‫אני זוכרת שהייתה לנו הופעה,‬ ‫ולא היה שם איש,‬
‫והמתופף שלי היה כזה, "אני פשוט אחפף",‬
‫או משהו כזה.‬ ‫ואני אמרתי, "בחיים אל תחפף בהופעה.‬
‫חייבים להופיע כל פעם כאילו שהמקום מלא".‬
‫כן.‬ ‫-תמיד נתתי את כולי בכל הופעה.‬
‫סיימתי על הרצפה.‬
‫כי הכרת במחויבות הזאת.‬
‫זו מחויבות שהייתי מודעת אליה‬ ‫מאז שהייתי צעירה.‬
‫כי, אתה יודע,‬
‫אבא שלי היה קשוח מאוד אבל…‬
‫הוא רצה שנצליח.‬
‫אז מה שזה לא היה,‬ ‫הוא היה מדרבן אותך לעשות את זה.‬
‫הוא היה אבא קשוח? או אבא נותן ואוהב?‬ ‫-כן.‬
‫קשוח מאוד.‬
‫אבא שלי היה מוכוון לגבי החליל‬ ‫בקריירה המוזיקלית שלי.‬
‫הוא היה אומר, "תנגני בחליל ותשירי",‬
‫וכזה, "את צריכה לשיר", ואני כזה, "בסדר".‬
‫ואני… הוא, כשהבריאות שלו התדרדרה‬
‫מסיבות רבות,‬
‫אני זוכרת שאמרתי, "אני אצליח,‬
‫ארוויח הרבה כסף, כדי שאוכל לטפל באבי".‬
‫בן כמה הוא היה כשהוא נפטר?‬
‫חמישים ושבע.‬
‫אבא שלי היה בן 57 כשהוא נפטר.‬ ‫-באמת?‬
‫כן. כלומר,‬
‫57 זה כלום, למען השם.‬
‫ואת הייתה ילדה בשנות ה־20 שלך?‬
‫כן, הייתי בת 20.‬ ‫-כן.‬
‫כשהסתכלתי על הסביבה שלי, זה היה עגום מאוד.‬
‫הייתי כזה, "מי אני חושבת שאני?"‬
‫אילו דברים עגומים ראית כשהסתכלת?‬
‫בחיי. הייתי כזה,‬
‫"כל מה שעשיתי עד אז היה לחינם".‬
‫באמת? את…‬ ‫-כן.‬
‫הייתי מדוכאת מאוד בגלל ההרגשה‬
‫שידעתי שאני אמורה לעשות משהו,‬
‫והחיים שלי לא שיקפו את הדבר הזה.‬
‫אתה מבין? ידעתי שאני אמורה‬ ‫להיות האדם הזה במשך כל חיי.‬
‫לא אדם מפורסם, אלא האדם הזה.‬
‫שמחה באופן מדבק,‬ ‫עוזרת לאנשים, מתחברת אל אנשים.‬
‫כולם היו מציגים את זה בתור,‬
‫"כן, זה יגרום לאדם להיכנס לדיכאון".‬
‫אני מתמודדת הרבה עם חרדה.‬
‫אני מבין קצת בחרדה.‬
‫חרדה ודיכאון הם החברים הכי טובים.‬
‫עד כמה את סובלת מחרדה?‬
‫זה נהיה ממש גרוע כשהייתי קצת יותר צעירה,‬
‫והייתי מרגישה, לפעמים, מחוץ לגוף שלי.‬ ‫הייתי מתעוררת, הלב שלי היה פועם במהירות,‬
‫ואני כזה, "אלוהים", ולא ידעתי מה זה.‬
‫התחלתי ללכת לדיקור ולעשות מדיטציה,‬
‫והבנתי שהתסמינים האלה התחילו להיעלם.‬
‫אז מדיטציה עזרה?‬
‫המון.‬ ‫-כן.‬
‫אפשר לגעת בהם?‬ ‫-כן.‬
‫זה רוז קוורץ.‬ ‫-הם מישושיים.‬
‫מאוד מספקים, נכון?‬ ‫-נכון?‬
‫אוסף הקריסטלים שלי גדל,‬
‫ואנשים נותנים לי קריסטלים‬ ‫מאז שעשיתי שידור חי באינסטגרם.‬
‫קניתי שלושה קריסטלים, הראשונים שלי.‬
‫קניתי את זה, את זה ואת…‬ ‫-את זה?‬
‫אני מתה עליה. אבן אחלמה, האהובה עליי.‬
‫אני מת על אחלמה. הן בכל מקום.‬
‫הן נמצאות בגאודים.‬ ‫-כן, נכון.‬
‫החלום שלי היה למצוא גאודה ולפתוח אותה.‬
‫כן.‬ ‫-למצוא אחלמה משלי.‬
‫אבל שלושת אלה חשובים לי מאוד,‬ ‫והם היו חלק משינוי גדול בחיי.‬
‫הייתי מחזיקה אותם, שוכבת ועושה מדיטציה,‬
‫ולפעמים הייתי מניחה‬ ‫את הרוז קוורץ על צ'אקרת הלב שלי,‬
‫כי זה קריסטל אהבה,‬ ‫והוא עוזר לערוץ האהבה שלך.‬
‫הייתי שמה אותו פה. טורמלין שחור מגן מרוע.‬ ‫-איך זה נקרא?‬
‫טורמלין?‬ ‫-טורמלין שחור, כן.‬
‫הוא מגן מרוע ומכל מי שמנסה להרע לך.‬
‫ואז, כמובן, זה…‬ ‫אתה רוצה להחזיק אותם, נכון?‬
‫וואו, זה יפהפה.‬ ‫-נכון?‬
‫יש בזה אמת?‬
‫אני מאמינה שהכול מוליך אנרגיה,‬
‫ואם באמת תאמין שזה יכול לשנות את היום שלך,‬
‫אז זה עובד.‬
‫מאז שהייתי ילד קטן, הייתי לי חתיכת אחלמה‬
‫שהגיע מהחווה של סבא שלי.‬
‫מעבר לזה,‬ ‫אני לא יודע כלום על כוחות מיסטיים.‬
‫כן.‬ ‫-אבל למה לא?‬
‫כל מה שגורם לך להרגיש טוב, למי אכפת?‬
‫והם יפהפיים.‬
‫אני במצב רוח רע כבר 30 שנה. האם את…?‬
‫אלוהים.‬ ‫-יש משהו שיתקן את זה?‬
‫היית צריכה לקבל תרופות לחרדה?‬
‫לא. כלומר…‬
‫לקחתי…‬ ‫-בשביל הכיף?‬
‫לקחתי פטריות.‬
‫אני לא יודע מה זה אומר.‬ ‫שמעתי על אנשים שלקחו פטריות,‬
‫ויש חוויה פסיכדלית כלשהי.‬
‫לא לקחת פטריות?‬
‫אכלתי אותן על סטייק שוויצרי.‬
‫אז אכלת פטריות שיטאקי.‬
‫אבל לא אכלת פטריות טריפ־אקי, מבין?‬ ‫-לא יודע.‬
‫קודם כל, מה עושים איתן?‬
‫אני לוקחת מנות קטנות.‬ ‫אני שוברת חתיכות קטנטנות,‬
‫פירור, ואוכלת אותו קודם,‬
‫כי אני לא רוצה לצלול וליפול למחילת הארנב.‬
‫כן. ואז מה קורה?‬
‫אתה פשוט… אתה נהיה ממש מיושב.‬
‫שמח.‬ ‫-מיושב?‬
‫אתה דוחה דברים מלאכותיים.‬
‫לפעמים טכנולוגיה מאתגרת אותך,‬
‫ואתה כזה, "רק רגע, אני הייתי פה קודם.‬
‫כן.‬ ‫-את תגידי לי מה לעשות?"‬
‫זה מעניין.‬
‫כולנו היינו פה לפני הטכנולוגיה.‬ ‫-כן.‬
‫כלומר, האייפון שלי אמר,‬ ‫"הגיע הזמן להתעורר",‬
‫ואני הייתי כזה…‬
‫"תקשיב, חביבי, אני אגיד…" אתה מבין?‬
‫"קודם כל, אני כבר ערה, אז אתה טועה."‬
‫אז הייתי כזה, "איך אתה מעז?"‬ ‫אז הכנסתי אותו למגירה.‬
‫אותי זה מפחיד מאוד.‬
‫הרעיון של פטריות,‬
‫כשהייתי ילד, זה היה אל. אס. די או אסיד.‬
‫אלוהים.‬
‫החרא הזה מפחיד אותי למוות. אני לא יכולה…‬
‫שמעתי על אנשים שהיו כזה,‬ ‫"ואז הטלוויזיה התעוררה לחיים,‬
‫והיא בלעה אותי והייתי בתוך…"‬
‫ואני כזה, "אני לא רוצה שמשהו יבלע אותי".‬
‫הדבר היחיד שהיה לי בחיים‬ ‫שנראה שעובד באופן שגרתי‬
‫זה המוח והפה שלי.‬
‫אז אם אני דופק את המוח שלי,‬
‫מה נשאר לי? רק הפה המטופש שלי.‬ ‫-כן. הפה שלך.‬
‫טוב, מגניב. אז אנחנו נקליט את זה.‬ ‫-כן.‬
‫אומרים שג'יי זי פשוט…‬
‫הוא עושה את זה, הולך מאחורי המיקרופון‬
‫וממציא שטויות ומשתגע.‬
‫זה מה שאתה עומד לעשות.‬ ‫אתה עומד להיות ג'יי זי.‬
‫כן.‬ ‫-אתה עומד… אתה די זי. דייב זי.‬
‫מי זה?‬ ‫-הקטן…‬
‫כן. מי זה?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫אהבת?‬ ‫-כן.‬
‫אני אשים את זה פה. הנה מתחילים.‬
‫מה הוא אומר?‬ ‫-חזק.‬
‫ואז ננגן קצת על הקלידים.‬ ‫אלוהים, זה ממש כיף.‬
‫זה סולם מינור?‬
‫זה מינור.‬
‫אני גאון או מה?‬ ‫-אתה ממש גאון.‬
‫תודה.‬
‫הנה מתחילים.‬
‫וואו.‬
‫כן.‬
‫אז פשוט תגיד מה שאתה רוצה, מבין?‬
‫איך אדע כשאסיים?‬
‫אני שואלת את עצמי כל יום את אותה שאלה.‬
‫טוב.‬ ‫-הנה מתחילים.‬
‫מעולם לא עשיתי את זה.‬
‫אלוהים, אתה רציני?‬
‫לא, תסתכלי עליי.‬
‫טוב, הנה מתחילים.‬
‫כנס כשאתה שומע את זה.‬ ‫-טוב.‬
‫זה כמו כל בדיקת שמיעה שעברתי בחיים.‬
‫זה היה מספיק חזק? זה היה טוב?‬ ‫-לא שמעתי כלום.‬
‫באמת? לעזאזל.‬ ‫-כן.‬
‫זה יותר חזק?‬
‫יותר חזק?‬ ‫-ליזו, אני לא שומע כלום.‬
‫זה… אולי הבעיה היא לא בציוד.‬
‫לעזאזל.‬
‫אתה יודע…‬
‫בוא נראה איך זה נשמע.‬ ‫-טוב.‬
‫ליזו, אני לא שומע כלום.‬
‫זה… אולי הבעיה היא לא בציוד.‬
‫חכי רק רגע.‬ ‫-וואו, זה אש.‬
‫זה היה קשקוש.‬
‫אני שומרת את זה.‬
‫נקודת המפנה שלי בחיים‬
‫הייתה הפרישה מתוכנית הבוקר.‬
‫מה הייתה נקודת המפנה בקריירה שלך?‬
‫זו הייתה מיניאפוליס?‬
‫מיניאפוליס שינתה את חיי, כן.‬
‫עם מי את נוסעת למיניאפוליס?‬ ‫-עם מפיק.‬
‫ונסענו לאדיינה.‬
‫וגרנו ב… כן.‬ ‫-אני יודע איפה אדיינה נמצאת.‬
‫הגשתי את התחזית באינדיאנפוליס,‬
‫ונסעתי לאדיינה לתחנה של KSTP או משהו כזה,‬
‫וזה היה בדיוק אותו השכר.‬
‫זו הייתה אותה עבודה,‬ ‫אותו שכר, זה היה מהלך רוחבי.‬
‫ואני זוכר שנסעתי בחזרה מנמל התעופה,‬
‫וראיתי אינסוף גדרות‬ ‫על שטחי ההפרדה, בכבישים המהירים,‬
‫ואמרתי לנהג,‬ ‫אמרתי, "בשביל מה הגדרות האלה?"‬
‫כי יש להם קילומטרים של גדרות,‬
‫והוא אמר, "אלה גדרות שלג".‬
‫ואמרתי, "לפה אני לא אחזור".‬
‫כן!‬ ‫-אז חזרתי…‬
‫הם סיפרו לי כמה שהשלג גבוה.‬
‫לא יודעת למה נשארתי.‬ ‫אבל אני מתה על מיניאפוליס.‬
‫ככה יודעים‬ ‫שחייב להיות משהו ממגנט במיניאפוליס.‬
‫עבורי להתמודד עם הקור הזה…‬
‫אבל לגור באדיינה היה ממש מוזר.‬ ‫זה מקום כל כך עשיר ולבן,‬
‫והיא מסוג הערים שאם יש לי אפרו,‬ ‫הם יהיו כזה, "השיער שלך נראה כיפי".‬
‫ואני כזה, "כלבה,‬ ‫מה כל כך כיפי באפרו המזדיין שלי?"‬
‫ועבדתי במסעדת מקורמיק ושמיק,‬
‫ואני זוכרת…‬
‫ואני מדטרויט,‬ ‫אז אנחנו אומרים "סלמון" במקום "סאמון",‬
‫ואני זוכרת שלקוחות‬ ‫תיקנו אותי כל כך הרבה פעמים.‬
‫הם היו כזה, "סאמון!"‬
‫ואני הייתי כזה, "אני… הדיכוי!"‬
‫פגשתי את די ג'יי סופיה אריס‬
‫שבוע לפני שעזבתי את אדיינה.‬
‫ישבתי במונית ובכיתי.‬ ‫הייתי כזה, "אני לא יודעת לאן ללכת".‬
‫התקשרתי אליה כזה,‬ ‫"אפשר לישון על הספה שלך?"‬
‫ואז הגעתי לדרום מיניאפוליס.‬
‫לי זה נראה מוזר‬ ‫שיש סצנה מוזיקלית גדולה במיניאפוליס.‬
‫ואני חושב לעצמי, "לא, אין סצנה גדולה".‬
‫כן.‬ ‫-זאת מיניאפוליס, למען השם.‬
‫יש להם גדרות שלג.‬ ‫אין שם סצנה מוזיקלית גדולה.‬
‫פרינס הוא הסצנה המוזיקלית במיניאפוליס.‬
‫את היית במיניאפוליס.‬
‫האם באמת הייתה‬ ‫סצנה מוזיקלית אמיתית משגשגת וחיה?‬
‫עד היום!‬
‫זה ממש מגניב,‬
‫ואומנים מקומיים יכולים למכור‬ ‫את כל הכרטיסים לכל מקום בעיר‬
‫באותו ערב.‬
‫כמה זמן היית שם,‬ ‫ומה עשית כשנפגשת עם פרינס?‬
‫והאם זו הייתה מטרה?‬ ‫"אני חייבת לפגוש את פרינס."‬
‫ממש לא.‬
‫לאף אחד אין מטרה כזאת. זה היה אסטרונומי.‬
‫זה אסטרונומי. אתה חושב שאני מסתובבת וכזה,‬
‫"אני רוצה שלטרמן‬ ‫יבוא לבית שלי וידבר איתי"?‬
‫כן.‬ ‫-מעולם לא חשבתי על דברים כאלה.‬
‫זה בלתי נתפס.‬
‫לא הייתי הרבה זמן במיניאפוליס,‬ ‫אני חייבת לומר.‬
‫חצי שנה? שנתיים?‬
‫שנתיים.‬
‫הייתי בכמה להקות בנות‬
‫עם הדי ג'יי ושותפתי לחיים המוזיקליים, ‬
‫סופיה אריס,‬
‫ו…‬
‫לפרינס היה קטע שהוא היה מטפח‬
‫אומניות שחורות צעירות, ותמך בהן‬
‫בפארק פייזלי.‬
‫פארק פייזלי זה המקום‬ ‫שלו הוא קרא בית? מקום גדול…‬
‫זה היה יותר מכך, זה היה…‬
‫מדהים.‬
‫אתה יודע? זה היה סטודיו…‬ ‫-ואת…‬
‫היית הולכת לשם פעם בשבוע,‬ ‫פעמיים בשבוע, כל ערב, מה?‬
‫לא כל ערב. הלוואי.‬
‫מערכת היחסים שלי עם פרינס‬
‫הייתה כמו…‬
‫צ'רלי, ואנחנו היינו המלאכיות.‬
‫זה היה קצת ככה.‬
‫אני זוכרת שהלכנו‬ ‫לפארק פייזלי לראשונה, הקלטנו…‬
‫והוא היה על רמקול.‬
‫כן. ואני זוכרת שהיינו כזה,‬ ‫ "הוא אוהב את זה?"‬
‫הוא הקשיב לנו.‬
‫זה היה ממש מרגש, "הוא אוהב את זה". ‬
‫אתה מבין? ו…‬
‫מבחינתי, הייתי כזה, "יודע מה?‬
‫אתה… המיסטיות אמיתית,‬ ‫זה נכון, לא אתווכח עם זה.‬
‫אני לא…‬
‫אנסה לכפות שום דבר".‬
‫היית עדיין במיניאפוליס כשהוא מת?‬
‫בדיוק עברתי לאל. איי.‬ ‫-בדיוק עברת.‬
‫ואז קיבלתי הודעה,‬
‫והיה כתוב שם, "הוא איננו".‬
‫- השדרה הראשונה -‬
‫וטסתי למיניאפוליס באותו לילה,‬ ‫והלכתי ישר לשדרה הראשונה,‬
‫ושרתי "היפים", מאת פרינס.‬
‫הפעם האחרונה שראיתי את פרינס‬ ‫הייתה כשהלכתי לפארק פייזלי,‬
‫והוא ניגן "גשם סגול" בפסנתר,‬
‫והוא התחיל לבכות תוך כדי נגינה‬ ‫וזה היה הצליל הכי יפה שאי פעם שמעתי.‬
‫כאילו שלפסנתר היו מיתרים וכינורות,‬
‫ואני הייתי כזה,‬ ‫"וואו. מאיפה מגיעים הצלילים האלה?"‬
‫והקול שלו היה יפהפה. ואז הוא בכה,‬
‫וזה היה יפהפה. ואז הוא כזה…‬
‫"אני חייב לעבוד על רשימת השירים שלי".‬
‫כי הוא היה כזה,‬ ‫"אני לא יכול להכניס את זה כל כך מוקדם".‬
‫אבל "גשם סגול" ממש ריגש אותו.‬
‫כן.‬ ‫-אבל לא חשבתי שהייתה בעיה.‬
‫כן.‬ ‫-פשוט…‬
‫מעולם לא ראיתי בו כל כך הרבה רגש.‬
‫אין דבר יותר טוב מלקבל אמן אמיתי,‬
‫גולמי, בכבודו ובעצמו,‬
‫וכל העולם כואב על האדם הזה.‬
‫כל העולם היה סגול.‬
‫- נוח על משכבך בסגול -‬
‫אז עברת לאל. איי כי נהיית מצליחה?‬
‫אל. איי עשתה את הקטע‬ ‫שפתאום אתה מסתכל, ואתה באל. איי.‬
‫כי הייתי כזה, "לא, אני בחיים לא עוזבת.‬ ‫אני אוהבת את "הערים התאומות", אני נשארת.‬
‫ומצאתי את עצמי טסה הלוך וחזור,‬
‫וזה עבר מ"נשכן אותך במלון",‬
‫ואז, "נשיג לך דירה קטנה".‬
‫ואז פתאום…‬ ‫-כל זה…‬
‫מפיק מוזיקלי מממן את זה עבורך?‬
‫עברתי לאל. איי כי קיבלתי עבודה עם MTV,‬
‫ואטלנטיק רקורדס החתימו אותי.‬
‫אם הייתי מצליחה‬ ‫לעשות זאת ממיניאפוליס, הייתי.‬
‫עכשיו את יכולה לעשות זאת מכל מקום.‬ ‫לא רק מאל. איי.‬
‫את יכולה להיות בלינטון, אינדיאנה.‬
‫אל תפתה אותי.‬ ‫-כן.‬
‫"היי, עולם‬
‫מה קורה?"‬
‫- היי, אתם! -‬
‫"אתם יודעים מה קורה?"‬
‫- יודעים איך תגרמו לשינוי? -‬
‫"אתם יודעים איזה זמן זה?‬
‫זה הזמן להצביע"‬
‫- הצביעו! בפריימריז לנשיאות היום -‬
‫"זה הזמן להצביע"‬
‫- די. סי. -‬
‫"זה הזמן להצביע"‬
‫תוך כדי את כותבת מוזיקה.‬
‫אני כותבת כמו משוגעת.‬
‫כתבתי בהרחבה.‬ ‫למדתי איך לכתוב בצמצום, תודה לאל.‬
‫אני לא יודע מה זה אומר.‬
‫כתיבה בהרחבה… הייתי מילולית מאוד.‬
‫כתבתי מקצבים ממש מורכבים.‬
‫אם תקשיב ל…‬
‫"באצ'ס אנד קוקיס",‬ ‫זה "אני זוכרת את הדביקות.‬
‫לקחת ואמרת 'הואי'.‬
‫אני צריכה שתיים לבייבי בואי".‬ ‫למה אני עושה ראפ כל כך מהר?‬
‫אתה יודע?‬ ‫והבנתי איך להתחבר לאנשים בהמוניהם, לפשט.‬
‫יש שורה, "למה גברים…?"‬
‫"למה גברים נהדרים עד שעליהם להיות נהדרים?"‬
‫חשבתי שזה היה…‬
‫יפהפה.‬
‫זה כל כך תמציתי‬
‫ואמיתי.‬ ‫-וואו.‬
‫בדיוק מצאתי סרטון שלי בוכה בסטודיו‬
‫ביום שהקלטתי את "האמת כואבת".‬
‫איזו חוויה הובילה אותך לזה?‬
‫בקבוק יין שלם‬
‫הוביל לחוויה הזאת.‬
‫בזמנו, נסעתי עם שני רקדניות,‬ ‫הדי ג'יי שלי, אני,‬
‫מנהלת הקריאייטיב, האמרגנית, כולן נשים.‬
‫ולכל אחת היה בקבוק יין מאחורי הקלעים,‬
‫והיינו כזה, "אלוהים אדירים, קדימה".‬
‫מבין? זה לא הצליל של יין, אבל בסדר.‬
‫והייתי עצובה מאוד בגלל חוויה ממש טראומטית.‬
‫מערכות יחסים לא חייבות להיות דרמטיות‬ ‫כדי להיות טראומטיות,‬
‫וזה פשוט אחד מאותם דברים שנפלטו בשיחה.‬
‫"למה גברים נהדרים עד שעליהם להיות נהדרים?"‬
‫וכתבתי את זה,‬
‫ושמתי את זה… אתה יודע,‬ ‫הייתי כזה, "אני לא רוצה לשכוח את זה".‬
‫ואז כשיצרנו את‬
‫"האמת כואבת"‬
‫חזרתי לזה.‬
‫המשמעות של זה מבחינתי היא…‬
‫אנחנו מעמידות גברים בעמדות כוח כל הזמן,‬
‫במיוחד באהבה, כי אנחנו סומכות עליהם.‬
‫אתה יודע? אנחנו סומכות עליהם שיטפלו בנו.‬
‫וכשמגיע הזמן,‬
‫הם מאכזבים אותנו לעתים קרובות.‬
‫זה מה שגברים רוצים שיחשבו עליהם.‬
‫נהדרים, את יודעת?‬
‫הם יגידו, כולל אותי, בכל הזדמנות,‬
‫"הרשי לי לספר לך משהו על עצמי".‬
‫אבל כשמגיע רגע האמת,‬
‫זה, "אלוהים, איפה המטפה?‬
‫אני… לעזאזל, איפה…?" את יודעת, זה ככה.‬
‫בפעם הבאה שתגידו שיש לי כישרון,‬ ‫תכניסו "ריבוי" לפני זה.‬
‫תמצצו לי!‬
‫לנגן בחליל, מבחינתי,‬ ‫בכנות, זו הסיבה שאני פה.‬
‫פשוט… כן.‬ ‫-זה… הנה זה!‬
‫בדיוק ככה.‬
‫אז מי לכל הרוחות‬
‫היה בכיתה…‬ ‫מישהו פשוט אמר, "בואי לפה, ילדה?"‬
‫הייתי יכולה לנגן בקלרינט,‬ ‫לעשות טוורק ולנגן בקלרינט.‬
‫אבל אם תסתכל על חיי עכשיו,‬
‫זה היה דבר מופלא, כי דבר ראשון,‬
‫להקת חטיבת הביניים יאנגבלאד‬ ‫הייתה הלהקה התותחית ביותר בארץ.‬
‫היינו חבורה של תלמידי כיתות ה'־ו'‬ ‫שעורכים את ההופעות באולם ההתעמלות.‬
‫במאי הלהקה שלי, מר ג'יימס בראוודן,‬
‫היה משנה שירים מהרדיו‬
‫ואנחנו היינו מנגנים‬ ‫והוא היה אומר לנו לרקוד,‬
‫וזה גרם לנו ממש לאהוב מוזיקה.‬
‫אבל זה מצחיק כי פחדתי מחליל הג'אז והרוק,‬
‫אבל החליל הקלאסי, "האיש עם חליל הזהב…"‬
‫ג'יימס גולוויי.‬ ‫-ג'יימס גולוויי, אותו אני אוהבת.‬
‫הייתי כזה, "קדימה!"‬
‫הייתי מקשיבה לדיסקים שלו‬
‫והייתי מנסה לנגן איתו בעזרת התווים.‬
‫פגשת אותו? ניגנת…?‬ ‫-לא.‬
‫יש לו חליל פלטינה. הייתי כזה, "איזה תותח".‬
‫אתה מבין?‬
‫יש אנשים עם שרשראות פלטינה,‬ ‫אבל לו יש חליל פלטינה.‬
‫להתייחס לאדם שהוא מאסטר‬
‫החליל של התזמורת הסימפונית בתור תותח,‬
‫זה לא רע.‬
‫הוא תותח, בנאדם.‬
‫מו יכול היה לצחוק מזה.‬
‫הוא שחקנית נוראית.‬ ‫-נורא.‬
‫יש לך חלילים פה? כלומר…‬ ‫-יש לי המון חלילים.‬
‫חלילים הם יקרים?‬
‫כשלא היה לי כלום, היה לי את החליל סשה,‬
‫והיא הייתה הדבר הכי יקר שהיה לי.‬
‫בלי מכונית, בלי בית, בלי כלום.‬ ‫ושמרתי על החליל בחיי.‬
‫אכפת לך אם אסתכל על זה?‬ ‫-תסתכל.‬
‫היא מזדהה בתור נקבה.‬ ‫-זה מדהים.‬
‫החליל המזוין כל כך מרתק אותך.‬
‫לא, ממש, ולמה שהוא לא ירתק?‬
‫אני מניחה. אני ממש רגילה אליה.‬
‫תן לי לנקות אותה בשבילך.‬ ‫-כן.‬
‫היא שמנונית כי אני מנגנת בה,‬ ‫ואני לא מנקה אותה.‬
‫חליל המורמצו שמיוצר בטוקורוזאווה, יפן.‬
‫הם די מיוחדים. יש לי חליל נדיר מאוד.‬
‫מאיפה השגת אותו?‬ ‫-אבא שלי הביא לי את החליל הזה‬
‫כשהייתי שביעיסטית או שמיניסטית בתיכון,‬
‫והיא אצלי מאז.‬
‫תראה את זה.‬ ‫-זה כמו תכשיט, לא?‬
‫אתה יכול לגעת בה.‬ ‫-אני לא רוצה לגעת.‬
‫בכנות, אם לא היית פה, הייתה מנסה לנגן.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫יש לי כל כך הרבה חלילים. אתה יכול…‬ ‫זה אוקרינה, זאת חלילית.‬
‫זה כמו מכשיר הקלטה לילדים.‬ ‫-רק שהוא מנגן בסגנון של חליל.‬
‫הוא צדדי.‬ ‫-כן, לא יודע.‬
‫יש לי המון חלילים.‬
‫אני רוצה שתנסה אחד לא כל כך יקר.‬
‫נוכל להביא את בלו אייבי.‬
‫זאת בלו אייבי.‬
‫היא שנויה במחלוקת.‬
‫בגלל הצבע?‬
‫כן. הם היו כזה, "זה לא חליל, זה צעצוע".‬
‫אז…‬
‫אנשים יכולים לדבר על חלילים‬ ‫בצורה כל כך מכוערת. אני שונא את זה!‬
‫שמים את היד פה, ואז שמים… ככה.‬
‫אלוהים, זה כל כך מגניב. אתה כישרון טבעי.‬
‫אנשים לא מצליחים כל כך בפעם הראשונה.‬ ‫-לאן אני נושף?‬
‫טוב…‬
‫תפסיקי!‬ ‫-ילדותי.‬
‫אתה נושף לתוך החור.‬
‫אני נאלץ לבקש ממך לעזוב.‬
‫זה קטן עליך.‬
‫אני קצר נשימה.‬
‫ברוך הבא לעולם שלי.‬
‫דמיין לעצמך, לעשות את זה ולשיר?‬
‫בואי נשמע אותך.‬ ‫-טוב.‬
‫את נושפת חזק או חלש?‬
‫מדובר באמבושיור, שזה הפה שלך.‬
‫כן.‬ ‫-אז אתה פשוט צריך…‬
‫איש לא מסוגל לעשות את זה.‬
‫הנה. תחזיקי את זה.‬ ‫-כן.‬
‫בואי ננסה משהו כזה.‬
‫רגע, לא.‬
‫חייב להיות משהו בפנים.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫רגע, איך אתה עושה את זה?‬
‫זה כמו קריאת ציפור?‬
‫הנה, תוכלי להצטרף אליי עם סשה?‬ ‫-עם החליל?‬
‫טוב. איזה תו זה?‬
‫זה "ג'ינגל בלס".‬
‫נגמר לי האוויר.‬
‫הייתה יכולה להיות לך קריירת חליל סימפונית.‬
‫כל כך רציתי את זה.‬ ‫-אז מה קרה?‬
‫נשרתי מהקולג'.‬
‫זה קרה כשאבא שלך נפטר?‬
‫כמה שנים למדת בקולג'?‬
‫למדתי שנה וחצי.‬
‫בלי שטויות.‬
‫אבל הצלחת מבחינה מוזיקלית עם החליל.‬
‫כן, הצלחתי לא רע.‬
‫קרעתי את הזונות בכיתת האמן.‬
‫קרעתי אותם. ואז…‬
‫כיתת האמן, למי שלא יודע,‬
‫זה שיעור שבו כל החלילים מתאחדים,‬ ‫ואתה מנגן את החלק שלך,‬
‫ואז המרצה מבקר אותך.‬
‫רק כדי לוודא שיש לנו את זה לציטוט,‬
‫את קראת את הזונות.‬
‫אני פשוט… הבנתי נכון?‬ ‫-קרעתי את הזונות.‬
‫קרעת את הזונות. בסדר.‬
‫היה לי סטייל, בנאדם.‬ ‫-כן.‬
‫תוך שהאופק המוזיקלי שלך התפתח וגדל והתרחב,‬ ‫ורדפת אחרי סוגים שונים של מוזיקה,‬
‫אנשים הרתיעו אותך מלהביא את החליל.‬ ‫"אל תביאי את זה לפה."‬
‫כן.‬ ‫-ואני חושב,‬
‫"אתם מטורפים.‬
‫החליל זה מכונת כסף, למען השם".‬
‫הייתה לי הרבה אשמה של חנונית בלהקה.‬
‫כשהם היו כזה, "זה חנוני, אל תעשי את זה",‬ ‫לא הייתי כזה, "זה לא, זה מגניב".‬
‫אמרתי, "אתם צודקים", כי זה כל מה שהכרתי.‬
‫מה שקרה זה שפרסמתי סרטון באינסטגרם‬
‫שבו ניגנתי בחליל, ואנשים אהבו אותו,‬
‫והייתי כזה, "אתם אוהבים את זה? בסדר".‬
‫ועשיתי את זה על הבמה, וזה קיבל חיים משלו.‬
‫מה הייתה הבעיה עם החליל?‬
‫ראפרים לא ניגנו בחליל, אז…‬
‫אני יודע, אבל זה מה שמגניב.‬ ‫לפתע, תאחדי ביניהם, ובינגו.‬
‫הצליל של זה…‬
‫כן. זה מרפא.‬
‫זה תדר יפהפה.‬
‫כשמקשיבים למוזיקה של מדיטציה,‬ ‫זה בדרך כלל חלילים.‬
‫באמת? זה מקסים.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫זה מה שהייתי עושה להדרן שלי.‬ ‫הייתי יוצאת עם החליל.‬
‫אז עכשיו אנשים משתגעים.‬
‫הם צורחים.‬ ‫-כן.‬
‫היא פופולרית מאוד.‬ ‫היא לא יוצאת מהבית בשביל פחות מ־20 אלף.‬
‫היא לא.‬
‫אז אנחנו יוצאות, וזה משחק ניחושים.‬ ‫אני כזה, "מכירים את זה?"‬
‫וכולם כזה, "לא יודע".‬
‫אני מנגנת קצת והם כזה, "מה זה השיר הזה?"‬
‫"הו, מותק"‬
‫ובשלב הזה, הם יודעים. הם כזה, "אה, בסדר".‬
‫כן.‬
‫אלוהים.‬
‫זה מדהים, לעמוד כל כך קרוב לצליל הזה.‬
‫תודה. עבר הרבה זמן מאז שניגנתי, אז…‬
‫כן, את נשמעת לי חלודה.‬ ‫-אני קצת חלודה.‬
‫מה קרה ל"ליטל ראסטי"?‬
‫אני מתאמנת בעקביות בחמש השנים האחרונות,‬
‫ואולי זה יפתיע חלק מכם‬
‫שאני לא מתאמנת‬ ‫כדי שיהיה לי הגוף האידאלי שלכם,‬
‫אלא כדי שיהיה לי הגוף האידאלי שלי.‬
‫ואתם יודעים איזה גוף זה? לא עניינכם.‬
‫את יודעת, נכתבו לא מעט דברים על הגוף שלך.‬
‫כן.‬
‫הדבר היחיד‬ ‫שמישהו אי פעם אמר לי על הגוף שלי היה,‬
‫"אתה מרגיש בסדר?"‬
‫האם זה בגלל "שאנחנו לא חושבים‬ ‫שיש לך את הגוף המתאים‬
‫לעשות את מה שאת עושה?"‬
‫זאת רק דעה?‬
‫זה הפריע לי במשך זמן רב‬
‫שכל מה שאנשים יכלו לדבר‬ ‫או לחשוב עליו היה הגודל שלי.‬
‫לא אהבתי שאנשים גינו אותי בגלל זה,‬
‫וזה גם עצבן אותי כשהיללו אותי.‬
‫כאילו, "את כל כך אמיצה!"‬
‫כל זה קרה ברשתות החברתיות או…?‬
‫רשתות חברתיות,‬
‫כתבות, בפנים שלי, אתה מבין?‬
‫כי הם חשבו שהם מחמיאים לי‬ ‫בכך שהם אמרו שאני לא מתנצלת,‬
‫ואני כזה, "על מה יש לי להתנצל?"‬
‫כן.‬ ‫-ב־2014,‬
‫כשלבשתי בגד גוף על הבמה‬
‫ואמרתי שאני אוהבת את עצמי‬ ‫עם שתי בנות גדולות שלבשו בגדי גוף,‬
‫אני חושבת שאנשים היו כזה,‬ ‫"איך היא מעזה? איך היא מעזה לאהוב את עצמה?‬
‫איך היא יכולה?"‬
‫נמאס לי להיות פעילה חברתית‬ ‫כי אני שחורה וגדולה.‬
‫אני רוצה להיות פעילה חברתית כי אני חכמה,‬
‫כי אכפת לי מבעיות,‬
‫כי המוזיקה שלי טובה,‬
‫כי אני רוצה לעזור לעולם.‬
‫בכמה מחאות היית מעורבת?‬
‫במחאה הראשונה שלי הלכתי ל…‬
‫הייתה קבוצת אנשים מהכנסייה שהגיעה,‬
‫והם מחאו, אתה יודע,‬ ‫נגד לגליזציה של נישואים גאים.‬
‫אז ערכנו מחאה נגדית,‬ ‫אני חושבת שזה קרה ב־2012 או משהו כזה,‬
‫והמשכתי להשתתף באופן פעיל מאז.‬
‫זה מעורב?‬
‫חצי־חצי להשראה, ואחרים, טינה?‬
‫אתה יודע, אני מתמקדת רק בחיובי.‬
‫כל הכבוד.‬
‫כמובן שמדי פעם מגיעה תגובה שלילית.‬
‫כמו הבדיחות.‬
‫האם יש בזה גורם של קנאה?‬
‫אתה יודע שהזונות מקנאים בי.‬
‫אבל את מבינה אותי?‬
‫אני חושבת שכשאנשים רואים מישהו חופשי,‬
‫הם אוהבים לתייג אותו בתור "אחר",‬
‫או שהם אוהבים לתייג אותו בתור מנודה,‬
‫או אפילו אם זה לא מנודה בצורה שלילית,‬
‫אבל הם כזה, "זה בלתי ניתן להשגה".‬
‫כזה, "היא יחידה במינה,‬ ‫ואף אחד לא יכול להיות כזה".‬
‫ויש קצת "הלוואי שיכולתי להיות כזה".‬
‫במיוחד אנשים ששונאים.‬
‫זה לא ממש שובר לי את הלב. כאילו…‬
‫אני בסדר. אני יודעת שאני יפה,‬ ‫ואני יודעת שאני כלבה רעה.‬
‫אני מצליחה, תותחית, אני בריאה.‬
‫אני יודעת שאוכל להשיג‬ ‫את כל הכלבות האלה בכל דרך,‬
‫בין אם זו כלבה פיזית,‬ ‫נפשית, רוחנית, כלכלית.‬
‫אסתובב סביב חשבון הבנק המזוין שלך!‬
‫רוצה לראות אותי רצה, כלבה?‬
‫רוצה לראות אותי רצה?‬
‫- ג'ורג' פלויד -‬
‫- מאי, 2020 -‬
‫יש לנו מגפה,‬
‫ויש לנו עוד נגיף שנמצא איתנו כבר 400 שנה.‬
‫זה היה לינץ', זה מה שזה היה.‬
‫לי זה נראה כאילו שהבריון הזה‬
‫שמח להתנהג בצורה שבה הוא התנהג,‬
‫בזמן שצילמו אותו.‬
‫ואז את מבינה,‬
‫"כן, זוהי דרכו של העולם".‬
‫בתור אזרחית שחורה במדינה הזאת,‬
‫נשבר לי הלב‬ ‫מהדרך שבה התייחסו אלינו וראו אותנו‬
‫במשך כל חיי.‬
‫אני זוכרת שהתרחש רצח של אדם שחור צעיר,‬
‫לא חמוש, במיניאפוליס, במורד הרחוב מביתי.‬ ‫קראו לו ג'מאר קלארק.‬
‫- #צדקלג'מאר‬ ‫נובמבר, 2015 -‬
‫כתבתי שיר שנקרא "העור שלי" והייתי כזה…‬
‫"חייבים לגרום לשינוי".‬
‫אנשים הקימו מחנה מחוץ לתחנת המשטרה,‬
‫ירו עלינו,‬
‫אתה יודע, אלוהים יודע מי.‬
‫זה היה מפחיד. אלה היו זמנים אפלים.‬
‫ואז תמיר רייס, שהיה בן 12,‬
‫ורק שיחק בפארק,‬
‫נורה תוך כמה שניות על ידי שוטר.‬
‫תוך כמה שניות.‬
‫ילד שחור צעיר בן 12.‬
‫ולא… ואנשים נתנו לזה אופי פוליטי.‬
‫איך אפשר לתת אופן פוליטי לרצח של ילד?‬
‫ואני…‬
‫הייתי כל כך חסרת תחושה‬
‫שאיבדתי כל תקווה‬ ‫לאיזשהו שינוי במדינה הזאת.‬
‫ארבע מאות שנים, וכאן אנחנו נמצאים עכשיו.‬
‫אבל כן. כלומר, שינוי הוא כואב,‬
‫ואני חושבת שצריך להסכים לזה.‬
‫הפעם, ראיתי משהו שונה.‬
‫ראיתי תמיכה פתאומית‬
‫של אנשים לבנים צעירים…‬
‫שמעולם לא ראיתי.‬
‫וראיתי גם אנשים בחדשות‬
‫מבינים שזה יותר מהאשטאג ורגע חולף‬
‫ותנועה ואנשים שמתלוננים,‬ ‫ושזה רעל שיטתי מאוד.‬
‫וזה גרם לי, בפעם הראשונה, להרגיש תקווה.‬
‫את מלאת תקווה?‬
‫כלומר,‬
‫אני לא יכולה‬ ‫שלא להיות אופטימית ומלאת תקווה.‬
‫אני אמנית שיוצרת מוזיקה‬ ‫שגורמת לאנשים להרגיש טוב.‬
‫אני בחורה שחורה גדולה,‬ ‫גדלתי ביוסטון, טקסס.‬
‫בזמנו, העולם אמר לי‬
‫שלא אוכל לעשות שום דבר עם החיים שלי,‬
‫ותסתכלו עכשיו,‬ ‫כל העולם התאהב בתחת הגדול והיפה שלי.‬
‫אני אומרת את זה בכל לילה על הבמה.‬
‫"ההרגשה שאתם מרגישים,‬
‫החיוך שיש לכם על הפנים,‬ ‫השמחה שאתם מרגישים.‬
‫אני לא רוצה שזה יסתיים‬
‫כשתצאו מהבניין הזה."‬
‫תדעו, אם אתם יכולים לאהוב אותי,‬ ‫אתם יכולים לאהוב את עצמכם.‬
‫ואם לא אכפת לכם,‬ ‫אשמח לומר איתכם מנטרה קטנה.‬
‫כולם יכולים לנשום עמוק איתי?‬
‫אני יודע על מה את מדברת.‬ ‫כשאת על הבמה, את נשגבת.‬
‫הופתעתי מכמה שהשמחה שלך הייתה מדבקת.‬
‫אני רוצה שתסתכלו על האדם שלידכם‬
‫ותגידו, "אני אוהב אותך".‬
‫אני אוהב אותך!‬
‫"אתה יפהפה…"‬
‫אתה יפהפה!‬
‫"ואתה יכול לעשות הכול."‬
‫אתה יכול לעשות הכול!‬
‫ותגידו, "אני אוהב אותך, ליזו".‬
‫אני אוהב אותך, ליזו!‬
‫"את יפהפייה, אחותי…"‬
‫את יפהפייה, אחותי!‬
‫"ואת יכולה לעשות הכול, כלבה!"‬
‫את יכולה לעשות הכול, כלבה!‬
‫כי דיבור עצמי שלילי‬
‫הוא נפוץ, הוא מנורמל.‬
‫כזה, "מטומטמת.‬ ‫שוב פישלתי, אני כל כך טיפשה".‬
‫או, "אני לא נראית טוב בזה".‬
‫אבל לא אגיד,‬ ‫"אני נראית טוב בזה. אני חכמה".‬
‫וכשיש לך חוויות חיוביות עם אחרים,‬
‫זה מתפשט,‬
‫וזה גורם לשינוי.‬
‫אנשים כמוך‬
‫שיכולים לצאת ולהופיע,‬
‫ולגרום לאנשים להרגיש יותר טוב לגבי עצמם,‬
‫זה לא יסולא בפז. לאנשים שמקבלים את זה‬
‫יש המון מזל.‬
‫כי זו אנרגיה שרוב האנשים לא חווים.‬
‫אני מתגעגעת לזה, אני רוצה להופיע.‬ ‫-כן.‬
‫תגיד לי איך הקצב, אם הוא רועש מדי.‬ ‫-בסדר.‬
‫תני לי להקשיב קצת ואז נתחיל.‬
‫הנה מתחילים.‬
‫"אני לוהט‬
‫אני מכוער‬
‫אני מזיע‬
‫אני רטוב‬
‫אני זקן"‬
‫טוב, רגע. חכה.‬
‫השיר הזה כמעט טוב, אבל הוא…‬
‫כדי שזה יהיה שיר של ליזו,‬ ‫צריך להיות חיובי, אל תגיד, "אני מכוער".‬
‫אם תגיד, "אני מכוער",‬
‫תגיד, "אני מכוער ואוהב את זה".‬
‫חשבתי שממש חיברנו פה משהו.‬
‫זה הכי חיובי שתקבלי.‬
‫- הדמעות של ליזו -‬
‫לאן את רוצה שזה יגיע?‬
‫אם אחזור בעוד שלוש שנים, מה תעשי?‬ ‫עוד חמש שנים, מה…?‬
‫את רוצה שזה יימשך לשארית חייך?‬
‫אתה יודע, בדרנית השנה זה נהדר.‬
‫אני לא משעשעת, אני מבדר,‬
‫ואני תמיד אבדר בגלל זה.‬
‫אני לא באמת שואפת לרצות.‬
‫יותר סרטים,‬
‫פחות סרטים, יותר הופעות חיות…?‬ ‫-האימפריה מתחילה.‬
‫כן.‬
‫כי אני רבת פנים.‬ ‫אני מוכשרת מאוד, ויש לי רעיונות.‬
‫מוזיקה תמיד תהיה המיקוד, לדעתך,‬ ‫או המסדרון הראשי של זה?‬
‫אני לא יכולה שלא ליצור מוזיקה.‬ ‫אני אדם מאוד מוזיקלי.‬
‫זה הייעוד שלי, אתה מבין?‬
‫אני חייב לומר שהחוויה שלי כאן איתך התבררה‬
‫בתור כל מה שחשבתי שהיא תהיה.‬
‫את אישה נפלאה, תבורכי.‬ ‫-תודה.‬
‫גם אני מעריכה אותך.‬
‫מה שלומך?‬
‫-בוא הנה.‬
‫זה היה נפלא.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫תודה לך.‬
‫ליזו, גבירותיי ורבותיי!‬
‫תודה רבה.‬
‫הנה זה בא.‬
‫"אני לוהט‬
‫אני מזיע‬
‫אני זקן, אני מכוער‬
‫אני מזיע"‬
‫ייצא אוסף שירים.‬ ‫-כן, זה כבר יצא.‬
‫משהו יצא מתוכי.‬
‫אני שומרת את זה, ואצור מזה שיר.‬
‫כן, נכון, ואז, "מה קרה לליזו?"‬
‫כן, אני אטיס את הקריירה שלך.‬
‫יהיו שלטים עם הפנים שלך בכל מקום.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬