Trăiască micul-dejun din prima zi de școală!
Tema de anul acesta e… „Secund”. Știi de ce?
Pentru că tema e mereu clasa pe care o încep, iar acum e a doua?
Fals. În clasa pregătitoare a fost „iepurași”. Ia loc.
Anul ăsta, mâncăm niște Stackie Robinson
în onoarea marelui jucător la a doua bază, Jackie Robinson.
Am băut un shake de proteine înainte să alerg.
Sunt trează de la cinci.
Ai fost la alergat? Singură? Pe întuneric?
Calmează-te! Am alergat pe bandă. Asfaltul îmi distruge genunchii.
- Aoleu! Ar trebui să plec. - Pleci la școală, nu?
- Da. Unde altundeva? - La jobul tău de top în publicitate?
- Nu te-ai schimbat deloc. - Da. Nici tu.
Ne-am oprit să luăm cafea.
Sophie și-a luat card pentru cafea gratis,
după care am ascultat numai postul public de radio!
A plecat fetiță în tabăra spațială Lance Bass
și s-a întors matură!
Îmi amintește de mama.
- S-a schimbat și Graham în tabără? - Întreabă-l.
Sunt alt om, WC! Fii atent! Șosete până la glezne!
Vezi? Sophie vrea să fie o minoră emancipată,
iar Graham e cu șosetele.
- Schimbările-s peste tot. - Foarte adevărat!
Nu știu ce o să mă fac cu Jack în clasa pregătitoare.
Gata…
Să ai o primă zi frumoasă! Fă-mă mândru!
Știi că școala asta începe de la grădiniță, nu?
SINGLE PARENTS
El e Ben.
A avut mononucleoză și a zăcut în pat toată luna august.
Big Benny! Ce te-ai bronzat!
Iisuse! Ai tras de fiare, așa-i?
- Dezinfectant. - Firește.
Rory Banks, șeful clasei! Spune-i lui Will că schimbările-s bune.
E vorba de o discuție de-a voastră anterioară sau… De fapt, nu-mi pasă.
- Will, schimbările pot fi bune. - E, na!
Zi-mi o singură schimbare bună. În afară de castraveții puși la murat.
Mame, tați și părinți non-binari,
eu sunt Homily Pronstroller, a generației Z.
Mi-am vândut aplicația de partajat cai, și am luat destui bani să-mi iau liber un an
și să predau la clasa a doua înainte să candidez la Congres.
Îl rog pe părintele-asistent de anul trecut să ridice mâna sau un picior.
Bună, tuturor!
Știu că schimbările ne pot speria.
Dar, în această lume cu susul în jos, un singur lucru nu se schimbă!
Sunt și voi fi mereu părintele vostru asistent!
Am înțeles!
Te-am rugat să te identifici ca să te elimin din discuție.
Poftim.
Scrie în regulamentul școlii Hilltop.
Scrie și de ce se numește Hilltop? Aici e câmpie peste tot.
A fost adoptată o nouă lege.
Legea părintelui-asistent bienal?
„Niciun părinte va putea fi părinte-asistent doi ani la rând”?
Dacă am fost părinte-asistent în clasa întâi,
nu pot fi și în clasa a doua?
O să pot fi din nou părinte-asistent abia în clasa a treia?
Trebuie să trăiesc fără niciun rost în următoarele 365 de zile,
privat de propria identitate?
Știe cineva cum funcționează un vot de tip „nu eu”?
E destul de complicat, deci fiți foarte atenți…
- Nu eu! - Nu eu!
Eu!
Vi-l prezint pe părintele-asistent al clasei a doua,
în anul școlar 2019-2020, de la școala Hilltop!
Nu! Nu eu! Eram la baie!
Am zis „nu eu” în toaletă, dar nu m-ați auzit!
Nu eu!
Aoleu! S-a întâmplat ceva grav în politică?
Glumesc. Aștepți să vezi dacă ți-a scris Derek.
Nu mi-a scris.
Îi scriu tatălui lui Graham un e-mail sfâșietor,
care mi-a luat o vară întreagă să-l formatez,
modific, înfrumusețez, corectez și trimit, și ce răspuns primesc?
Nimic.
Te-ai fi bucurat dacă ți-ar fi răspuns?
Normal că nu! Ce motiv ar avea să-mi răspundă?
Nimeni nu refuză ideea unui rezultat pozitiv cum refuzi tu.
- Mersi! Mă simt înțeleasă. - Pot să vă zic ceva?
Grădinița costă bani, iar banii-s singurul,
de fapt, unul din cele cinci…
Să zicem unul din cele 20 de lucruri care-mi lipsesc.
Miggy, lucrezi aici de aproape un an cu succese pe ici, pe colo,
așa că putem vorbi de o mărire de salariu.
Aș vrea să spun că a fost de la entuziasm, dar mi-a scăpat.
Pot să-i găsesc o slujbă temporară lui Miggy, dar ar lucra mai puțin aici.
Ți-ar conveni așa?
Dacă mi-ar conveni
să nu-mi spargă împrăștiatul ăsta 50 de pahare săptămânal?
Să nu șterg cu mopul noapte de noapte sânge și pahare sparte?
Să scap de o situație care mă face să pierd bani?
Răspunsul e „da”! Erau întrebări retorice.
M-am prins! Auzi, Miggy?
Dacă ești disperat să faci bani,
am un job pentru tine.
Un job în cel mai sinistru, mai scârbos și mai groaznic loc din lume.
Deci aici lucrez.
O să citești toate depozițiile.
Unde vezi cuvintele „propan”, „rect” sau „cioburi”,
subliniază.
Propan. Rect. Cioburi. Am înțeles. Și ce fac după aia?
Mai faci asta o dată. Și încă o dată.
Până înghite Soarele Pământul și ne vor fi libere sufletele.
Super!
Rect.
Fir-ar…
Nu e „cioburi”. Ați încercat voi, ciocurilor!
Ce proces!
Rect!
Propan!
Trebuie să ne recăpătăm cumva rolurile
de părinte-neasistent și părinte-asistent.
Gemenele vor să fie lăsate în pace. Și eu la fel.
De asta nu mă ofer voluntar la școală,
iar ele nu lucrează la mine ca medici dermatologi.
Sophie încearcă să se distanțeze de mine.
Trebuie să petrec mai mult timp cu ea, nu mai puțin, nu?
Trebuie să facem cumva să arăți atâta neglijență,
încât Pronstroller să te schimbe.
Iar tu să fii atât de eroic, încât Pronstroller să te pună la loc.
- Copiii să nu fie în niciun pericol… - Dar să pară ca și cum ar fi.
Neglijență, eroism, pericol aparent… Și tu te-ai gândit ca mine?
Niciodată.
Excursia de vineri la Muzeul de Istorie Naturală!
Părintele-asistent îi însoțește pe copii.
Pot fi acolo în calitate de cetățean. Și ce e mai sigur decât istoria?
Va trebui să merg cu autobuzul școlii, nu?
Norocosule…
Suntem un colectiv de prieteni, nu un sistem de prieteni.
Suntem la fel de puternici ca prietenul cel mai slab.
Nu fiți acel prieten!
Will? Ce? Sunt…
- Douglas! Ce… - Ce faci aici?
Vizitez muzeul, atât!
- Eu conduc o excursie! - Azi era?
Știu! Am mai auzit de coincidențe, dar nu de una ca asta!
- Recapitulăm planul. - Da.
Vei pune un copil să facă cel mai odios lucru
într-un muzeu, să atingă un os.
Nu un os care susține greutate, dar să fie, totuși, un os.
Înainte ca puștiul să atingă osul, spui…
„Opriți-l pe copilul ăla!
E treaba mea, dar sunt prea beat să fiu părinte-asistent azi.”
Apoi, vii tu de la magazinul de suvenire, îl oprești pe copil înainte să atingă osul
și salvezi situația.
Ți-am auzit planul de a nu mai fi părinte-asistent.
- Are lacune. - Nu ne supărăm. Te înțelegem.
Faptul că ești aici e la fel de jenant și pentru noi.
Te ajutăm cu planul. Suntem complice înnăscute.
Sau îți putem face planul să se ducă de râpă.
Suntem și sabotoare înnăscute.
- Tu alegi, tati. - Bine.
Sunt prea disperat și, sincer, prea mândru de voi ca să mă supăr.
- Ce întorsătură! - Bine.
Eu și Amy vom găsi un fraier care să atingă un os neimportant.
Tu așteaptă și exersează-ți replica. Să auzim!
- „Opriți-l pe copilul ăla!” - Un pic cam fals.
Nu cred că tu crezi.
Ce nasoale sunt chestiile astea!
E ceva care ar trebui să țină 10 minute,
doar că lumea participă fără motiv, și suntem prinși aici cu zilele!
- Participare? Scârbos! - Mă bucur mult că ești aici.
Cine poate numi o tehnologie pe care o folosește la serviciu?
Nu răspundeți. Lăsați-o să spună ea, ca să terminăm odată.
- Computerul? - Imprimanta?
Super! Grozave exemple de tehnologii!
Dar nimeni n-a ghicit tehnologia despre care vom vorbi azi.
- Sunteți curioși care e? - Nu.
TELEFONUL
Cine-mi poate da un exemplu de ceva ce facem cu telefoanele?
- Vorbim! - Chiar așa, nu?
VORBITUL
Altceva?
Te rog, ia-mi cureaua și șireturile! Mi-e frică de ce aș putea face.
- Ascultăm! - Exact! Ascultăm.
Miggy…
Jură-mi că ai spus asta ca să grăbești lucrurile!
- Jură-mi că nu-ți place asta. - Nu-mi place!
Și eu urăsc asta. Ascult-o!
Un mesaj vocal de serviciu, corect, începe cu trei lucruri:
numele vostru complet, interiorul și un scurt pretext de discuție
despre un subiect banal, ca vremea.
Ce idiot ar lăsa așa un mesaj vocal?
Nu știu de ce acel exponat era recomandat pentru copiii de peste 16 ani.
Am învățat multe.
Ce-i cu tine aici? Nu ești părintele-asistent.
Sunt aici în calitate de cetățean.
Faptul că suntem aici în aceeași zi e doar o coincidență.
E o bluză nouă?
ORORILE DE LA POMPEI
Unde e bluza cu care ai plecat de acasă?
Nu mă mai reprezintă, așa că am donat-o.
Ca să scap de impozit.
Cine e fraierul?
Opriți-l pe copilul ăla!
E treaba mea, dar sunt prea beat să fiu părinte-asistent azi!
Ți-am lăsat un bilețel în bluză!
Era altfel decât bilețelul de încurajare din pantof?
Semăna, dar erau un set.
Am spus să-l opriți pe copilul ăla!
E treaba mea, dar sunt prea beat să fiu părinte-asistent azi!
Ce te-a apucat?
Te-ai schimbat de când te-ai întors din tabără.
De ce…
E Graham chiar lângă dinozaur? Bună întrebare!
Ce înseamnă „de susținere”? Mă rog…
Fugiți! Ieșiți! Fugiți, copii!
- Ange, știi de ce sunt aici. - Nu.
Dar nu e treaba mea,
cum nu e nici când scrie că un sul de hârtie igienică e cât patru suluri.
Ce să fac? Să mă apuc s-o întind și să măsor?
Mersi că ai la fel de multă încredere în mine ca în hârtia igienică!
Am venit pentru că am primit un mesaj vocal de la Miggy.
Pleacă de la Vinotecă pentru că-i place aici.
- Cip, cirip! Și eu știu să spun prostii. - Miggy e o fire creativă.
Îi trebuie orele flexibile de la Vinotecă cât își urmează visurile,
de la tenișii de plajă, la blugii de înot, sau la sperietoarea de sconcși.
Stai liniștită. Îți garantez că lui Miggy nu-i place aici.
Ascultă mesajul ăsta!
Bună ziua. Sunt Miggy LeFassbender Park, interior 6921.
Îți vine să crezi ce umezeală e?
Numele lui complet, interiorul
și un pretext de discuție despre un subiect banal, ca vremea.
- Da? Ce înseamnă asta? - Vino și speră să nu fie prea târziu.
Am o veste proastă pentru VH1. A apărut o nouă săptămână numărul unu!
E cea pe care am avut-o aici!
Bateți palma!
Se mai întâmplă. M-am bătut cu oasele, și au câștigat.
Tocmai am vorbit cu directorul Biscuits.
A spus că, în ciuda pățaniei de azi, în mărturiile viitoare…
Douglas va fi pomenit ca un erou.
Lumea mai bea, copiii mai ating oase, mai cad schelete,
dar Douglas și-a păstrat cumpătul,
iar asta face un adevărat părinte-asistent.
Nu!
Un adevărat părinte-asistent merge în cea mai înaltă instanță!
Ia-o mai ușor. Copiii încă-s speriați.
Să știi că vocea ta entuziasmată sună exact ca niște oase uriașe care cad.
În cea mai înaltă instanță!
În cinci minute am o ședință cu statul meu major.
Voi aveți patru. Folosiți-le bine.
Rory, fii atent. Fă-ne un serviciu.
- Modifică regulamentul școlii, ca să… - Deja am făcut cuiva un serviciu.
În timpul verii, am primit o scrisoare de la cineva
care m-a rugat să adopt legea părintelui-asistent bienal,
ceea ce am și făcut. Ăsta a fost serviciul.
Cine te-a rugat asta?
Am jurat să păstrez secretul, dar e prea ca în Shakespeare ca să refuz.
Sophie…
Nairobi…
Cooper.
A fost un fel foarte nedelicat de a da vestea.
Ce-ți pasă că plec de la Vinotecă?
Mai știi câte m-ai prins făcând la Șef sub acoperire?
Repet. N-am fost niciodată la Șef sub acoperire.
Doar purtam pălărie.
Poppy, la Vinotecă am avut timp să-mi urmez visurile,
dar am găsit ceva și mai bun, bucuria muncii fără rost!
Când lucram la sperietoarea de sconcși, mereu mai rămânea ceva de făcut.
Dar, acum, termin lucrul la 17:00 și uit de el până a doua zi, la 9:00.
- Pot să mă ocup numai de Jack. - Nu-l băga pe Jack în discuție!
- Cum rămâne cu vorbitul despre nimic? - Îl ador!
Nimicurile sunt bazele conversației!
Miggy, aici nu e vorba doar de visurile tale.
Mi-e dor de tine.
Erai acolo când voiam să vorbesc cu cineva.
O să fiu acolo și acum! Locuiesc deasupra ta.
Așa e.
Bine.
Atunci te concediez.
Mulțumesc! N-o să uit niciodată.
Toate bune și frumoase, dar ne întoarcem la problema mea?
Miggy, dacă-ți place așa de mult aici, de ce te-ai prefăcut că nu-ți place?
Pentru că nu-ți place ție aici. Sunt empatic, fato!
Și mi-a zis Poppy că-i mai ușor așa.
Da, într-adevăr.
Uneori, mă prefac că detest ce detești și tu.
Ăsta e costul afacerii. În acest caz, să rămân prietenă cu tine.
Există o singură cale de a salva prietenia asta, și anume următoarea.
S-a terminat programul. Continuăm luni. Pa, pa!
Poate că n-a fost chiar o coincidență că am fost la muzeu astăzi.
- Îmi pare rău. - Să nu-ți pară.
A fost bine că am mai avut două mâni ca s-o scoatem pe dra Pronstroller
de sub pelvisul de tiranozaur.
Așa e, dar trebuie să mă împac cu gândul că te faci mare
și să-ți acord spațiul tău, cu literă mică.
Știu că Tabăra Spațială Lance Bass, cu literă mare,
te-a făcut să-ți dai seama că nu e așa grozav cu mine tot timpul.
Nu.
Tabăra Spațială Lance Bass, cu literă mare,
m-a făcut să-mi dau seama că e prea grozav cu tine tot timpul.
Douăzeci de secunde până la impact.
Așteptăm ordinele, căpitane Cooper!
Dezactivez scutul atmosferic sau nu?
Dacă dezactivezi scutul,
ies toate moleculele de oxigen, iar colonia de teraformare va pieri!
Dacă nu-l dezactivez, vei lua foc la impact
și vei sacrifica viața ta și a echipajului tău
și prețioasa încărcătură de semințe congelate!
- Le-am promis teraformatorilor! - Știau care sunt riscurile!
De aș fi avut mai mult timp!
- Zece secunde până la impact. - Nu mai e timp!
Asta e misiunea ta! Ce vrei să faci?
CU DOI ANI ÎN URMĂ
CU UN AN ÎN URMĂ
Ce vrei să faci?
Vreau să-l sun pe tati!
A avut loc impactul.
Procentajul de victime simulate: 100%.
Victimele simulate sunt următoarele:
Secund Adrita Anderson, nouă ani, din Westlake Village, California.
Preotul militar Albert Andrews, zece ani, din Butte, Montana.
Corespondenta Amy Andrews, opt ani, din Hilton Head, Carolina de Sud…
De ce n-am putut muri eu? De ce? Oamenii ăia aveau familii, fir-ar să fie!
Soph, scoate-ți centura și coboară! Întârziem la probele de cabaret.
TABĂRA SPAȚIALĂ LANCE BASS DE ȘTIINȚĂ ȘI ARTE INTERPRETATIVE
Trebuia să fi fost acolo.
Puteam să fi fost acolo, alături de tine, ca întotdeauna!
N-ai fi avut cum. E un simulator mic, pentru copii.
Și n-ar fi trebuit să vii.
Faptul că am fost fără tine o dată
m-a făcut să-mi dau seama ce tată formidabil ești.
Și mi-am dat seama că pot face mai multe și singură.
Îmi plăcea mai mult prima ta realizare.
M-am hotărât atunci, pe loc, în timp ce se derulau cele 981 de nume,
că n-o să mai las niciun copil astronaut simulat să moară din cauza mea…
Și că, deși te iubeam și deși îmi era dor de tine…
Îmi voi demonstra singură că nu am nevoie de tine.
De aceea, în următoarele 12 săptămâni…
Douăsprezece săptămâni?
Au mai fost 12 săptămâni după activitatea pe care ai descris-o?
N-a fost proiectul final?
Aia a fost la Orientare. Lance e super-profesionist.
Dar, mulțumită metodelor lui controversate,
aproape de sfârșitul verii, m-am simțit independentă.
Și știai că, după ce te întorci la școală, eu aș fi mereu părinte-asistent.
Am înțeles mesajul.
Anul ăsta nu mă bag. Bine?
Acum, vreau să-mi povestești despre vara independenței tale,
reclamă vie la școala în aer liber ce ești!
- Rezist. - Ești sigur?
- Zi-mi. - Am băut Sprite.
Asta înseamnă independență!
Apoi, mi-am dat lampa de veghe pe niște sclipici.
Câtă independență!
Asta m-a făcut să umblu la ora mea de culcare…
Și cum te-ai obișnuit? Scuze. Până aici rezist. Am plecat.
Îmi pare rău că te-am făcut să detești lucruri de dragul meu.
Nu e corect.
Oamenii ar trebui să se bucure să învețe să fie negativi.
Dacă nu ajung să facă asta, super!
Dacă lui Miggy îi place un job temporar, bravo lui!
Nu l-am văzut niciodată mai fericit.
E aici cu toți colegii tăi de la birou.
Vin și eu acolo, chiar acum, și o să fiu pozitivă.
Dar n-am mai fost de mult. Mai zice lumea „Boffo”?
Nu veni la localul meu să zici „Boffo”.
Și o să iau în calcul posibilitatea unui final pozitiv cu Derek,
adică o să-l las în pace.
Dacă tu poți cu Miggy, pot și eu cu Derek.
Mă rog, nu-i același lucru, dar asta e. Pa!
„Trebuie să discutăm de simulatorul de zbor pentru copii, cu multe victime,
pentru care am dat mulți bani. ACUM.”
Will.
- În primul rând, excelent e-mail! - Derek…
După aia, Graham a început: „Coastă! Coastă! Vertebră!”
Ce amator! Poartă-te de parcă ai mai fost acolo!
Auzi… Ne-am gândit mult la asta.
Deși ne place să facem mișto de toți pentru tine…
E mai amuzant să facem mișto de toți împreună cu tine.
Așadar…
PĂRINTE-ASISTENT
De unde ați luat asta?
- Nu întreba. - Nu întreba.
Văleu!
Bine. Înapoi la masa copiilor!
Subtitrarea: Bogdan Oprea