E ditamai gaura.
Le putem mulțumi pompierilor cu topoare pentru ea.
Știți cine o poate repara?
Gemenele?
Nu mi le permit. Cer sume exorbitante.
Vrei o reparație ieftină sau una făcută bine?
Clienții tăi încearcă să te fraierească la preț?
N-avem nevoie de constructor.
Vreți să știți de ce?
- Doamne, vor cânta rap! - Fiindcă…
Fără scandal! Fără isterie!
Apucă un ciocan Și mișcă-ți fundul în bucătărie!
Acum, îmi pare rău că am venit.
Zău așa, Douglas!
Sunt versurile vesele pe care le cântă Kevin și Kerry Kitchen
înaintea unui proiect important.
Kevin și Kerry Kitchen,
din Domnul și doamna Kitchen.
Cel mai apreciat cuplu de decoratori de pe platformele de streaming.
- Incredibil! - Incredibil, Douglas!
Trebuie să ții pasul. Obiceiurile de vizionare îți dictează vârsta.
Știu cine sunt domnul și doamna Kitchen.
Nu sunt un câine din Apalași legat de un copac uscat.
Dar nu pricep de ce credeți că puteți repara un perete
fiindcă urmăriți o emisiune TV
cu lucrători în construcții pe cale să divorțeze.
Kevin și Kerry sunt nedezlipiți.
- Ca un timbru și o scrisoare. - O relație necesită eforturi.
- Oricare! - Bine.
Îmi ajunge. Numai bine!
Tată, te rog să le angajezi pe gemene. Vreau să vii acasă întreg.
Prea târziu. Prețul nostru tocmai s-a dublat.
Ai ezitat, ai ratat, D'Amato.
SINGLE PARENTS
Mulțumesc că mă ajuți să acopăr gaura.
Graham trebuie să vadă că urmările incendiului nu-s chiar sinistre.
Așa e Graham. Are un mod specific de a-și înfrunta frica.
Iar și-a făcut buncăr din cameră?
Da.
Probabil că va sta o vreme acolo.
Nu-mi permit să mai lipsesc de la lucru.
Deja mi-am luat tot concediul medical, din cauza incidentului cu Titanic.
Jos pălăria, dle Cameron! Ce imaginație bogată!
Nu e invenția lui, scumpule. Titanic a fost un vas adevărat, care s-a scufundat.
Poftim?!
Trebuie s-o reparăm în seara asta.
Și o vom face, cu ajutorul eroicului domn Kitchen.
Coniță…
Graham nu știe ce a declanșat incendiul, nu?
Că tatăl lui era aici și că făceați chestii,
iar imprimanta a explodat?
Doamne ferește! Am inventat o poveste grozavă.
Ai tupeu, nu glumă, să-ți arăți mutra aia toantă pe aici!
S-ar putea să-i fi spus că imprimanta a luat foc din cauza ta.
Poftim?! Cum?
S-ar putea să-i fi spus că tipăreai
o variantă a Micii Sirene, scrisă de tine,
în care, la sfârșit, Ariel nu își recapătă vocea,
ci moare.
- Angie! - Am intrat în panică! Iartă-mă.
Am fost educată să dau vina pe alții.
Sugrumată de cheița unei cutii de suc?
Ești dement!
Doamne, Poppy, viața de corporatist mă omoară!
Cred că-i bine să stai aici degeaba, toată ziua.
Miggy, eu am o firmă, tu ești, temporar, ajutor de avocat.
N-am auzit nimic, sunt prea obosit.
Miggy, am făcut o șa,
ca să ne poți plimba în spate toată seara.
Le-am văzut muncind la ea.
Pare solidă, dar nu și comodă.
Am o idee.
Ce-ar fi să ne jucăm „tatăl obosit”?
Eu voi fi tatăl obosit,
iar voi, prietenele care au grijă de fiul lui.
Chiar e un joc?
Da, și tocmai a început. Poftim.
Luați cheile de la mașină și porniți aerul condiționat. Pa-pa!
Bună! Rory e la Graham.
Cică ar construi un buncăr. N-am cerut detalii, deși ar fi trebuit.
Partea bună e că am putea să ne petrecem timpul împreună.
Mi-ar plăcea mult, dar vin niște prieteni în seara asta.
Te-aș invita, dar nu pare să fie ceva pe gustul tău.
O grămadă de moși albi care mă asigură că nu-s rasiști?
Nu, mersi. Am fost în New England.
Bine. Atunci, luăm micul dejun la hipodrom, mâine.
- Da, te rog. - Bine.
Pa!
Proastă decizie, Poppy! O dai în bară.
Sunteți împreună, trebuie să-i cunoști amicii.
Dacă îi cunosc, nu-mi pot imagina că nu sunt răi, așa cum știu că sunt.
Cuplul devine mai puternic dacă relaționezi cu prietenii partenerului.
Când eram cu Zara, am devenit expert în mate, ca să-i impresionez prietenele.
Am memorat toate numerele până la 236.
Trebuie să le memorezi pe primele zece, apoi intervine un tipar.
Cum adică?
Nu, nu facem asta. Dar poate că ai dreptate.
N-ar trebui să mă tem să cunosc gașca lui Douglas.
Super! Merg cu tine.
Miggy, ai grijă de copii.
Încă?
Fir-ar, ce obosit sunt!
- Mă numesc Kerry. - Iar eu sunt Kevin.
Suntem soții Kitchen (bucătărie).
Chiar e numele nostru.
Iar acum, și munca noastră!
Nu sunt cei mai buni?
Kevin a fost dat în judecată fiindcă a pocnit un curier,
dar e atât de simpatic în emisiune!
Încă încerc să mă împac cu ideea că i-ai spus lui Graham
că eu v-am dat foc la casă.
Dar dintr-un motiv bun. Am ucis sirena preferată a Americii.
Ce voiai să-i spun? Că tatăl lui dezertor a venit aici și am făcut sex?
Ai dreptate. Era ori una, ori alta.
Poți să te sacrifici pentru mine, doar de data asta?
Kevin chiar s-a sacrificat pentru Kerry, în timpul renovării din Norfolk,
când ea a montat greșit bideul, și proprietarul și-a perforat colonul.
Da. Tovarășul meu!
Acum, să ascultăm melodia emisiunii!
Aici îmi pun lanterna,
astea sunt conservele cu mâncare,
iar aici încerc să dorm,
dar nu reușesc, din cauza noii mele temeri.
Graham…
Scumpule, puiule, dragule! Trebuie să te scot de aici.
Dar e înfricoșător afară!
Aici, sunt în siguranță.
Gândește-te.
Suntem doar noi doi. Am putea crea o societate cu totul nouă.
- O societate cu totul nouă? - Da.
Orice societate are nevoie de un conducător.
- E camera mea. - Bine.
Conduc eu buncărul ăsta, dar tu trebuie să-mi adopți viziunea.
- Care e viziunea ta? - Simplu.
Izolare prelungită a familiei Kennedy, Grey Gardens extrem.
Mi-a sunat ca o adunătură de cuvinte, dar accept.
Modelează-mă.
Bună!
Știu că ai spus că nu-i pe gustul meu, dar vreau să-ți cunosc amicii.
Dacă asta înseamnă să primesc e-mailuri de la Asociația Purtătorilor de Armă,
le trimit direct în spam.
Nu ajută. Dacă te înscrii, tot te găsesc ei.
Vezi? Deja învăț ceva.
- Dă-te, vreau să-i cunosc pe băieți. - Nu vrei asta.
Douglas?
Poppy, ele sunt fetele.
Uite ce bine am acoperit!
E atât de reușit, încât restul peretelui arată ca naiba.
Acum, pot să-l scot pe Graham din buncăr, până nu începe să mureze diverse chestii.
Bine. Atunci, ne vedem mâine.
Noapte bună, Kerry!
Pleci?
Dacă nu mai ai nevoie de mine…
Ba am. Sunt multe lucruri de care nu m-am apucat.
Uite lista!
Să curăț frigiderul. Să organizez mirodeniile. Să curăț puloverele de scame.
Sunt urgențe legate de incendiu?
Nu, teoretic, dar ar fi grozav să scap de ele.
Super.
Știi că nu sunt meseriașul tău, nu?
Da, normal că nu ești!
Dacă erai, trebuia să te plătesc.
Categoric!
În plus, nu asta voiam să spun.
Dar ce încercai să spui?
Ce-ți plac pauzele de efect!
Angie, ai în spate un șobolan imens.
Te rog să nu consideri că tonul meu calm e altceva decât o frică paralizantă,
pe care o vei simți și tu dacă te întorci, așa că nu te întoarce, Angie.
Doamne! E un oposum.
- Am un oposum în casă. - Da.
Pare foarte rău și puțin excitat.
- Da. - Cum a ajuns aici?
I-om fi blocat noi ieșirea.
Ce ne facem?
Pornim spre buncăr.
- Dar încet, să nu-l speriem. - Bine.
- Pășim ușor… - Da.
Pășim ușor… Stop!
Nu vreau să par o feministă rea,
dar cine sunt scârbele alea?
Grupul care mă ajută să trec peste durere.
Un grup de sprijin? Douglas, de ce nu mi-ai spus?
N-am spus nimănui. N-aveam de gând să-ți spun ție, mai ales,
fiindcă știu cum sunteți voi, femeile.
Doamne…
Vreau să spun că, dacă bagi prea multe găini într-un coteț,
încep să se atace reciproc.
E în firea lor să se lupte pentru cocoș.
E greu să cunoști pe cineva, chiar cu aplicații.
Ideea e că, deși ești o femeie modernă,
e spre binele relației noastre
să nu mă vezi vulnerabil în fața unei grămezi de femei.
Vei deveni competitivă,
și nu vreau să văd cum ți se zburlesc penele.
Găina asta nu se înfoaie ușor.
De ce îți continui metafora?
Vreau să spun că ăsta e punctul meu forte, Douglas.
Am fondat o întreagă afacere
pornind de la femei vulnerabile care se susțin reciproc.
În plus, vindem cărți.
Iar dacă tu suferi, vreau să te pot ajuta.
Bine. Dacă vrei să participi, n-ai decât,
dar fermierul te-a avertizat.
Deci acum ești și fermier, și cocoș?
Mă rog, nu contează.
Doamnelor, dați-mi voie să v-o prezint pe deosebita mea prietenă. Ea e Poppy Banks.
- Bună! - Ne giugiulim.
Încântată, Poppy!
Acum, să începem ca de obicei, cu o îmbrățișare de grup.
Grozav!
Durează o vreme, nu?
Iau o gustare.
Nu cred că-mi place.
Nici nu știu ce e!
E Grey Gardens. Suntem Marea și Mica Edie Bouvier.
Mătușa și verișoara primară ale lui Jackie Kennedy!
- Tu de ce nu porți rochie? - Voi purta!
Acum însă, încerc să-ți transform jalnicul buncăr neînsuflețit
într-un conac dărăpănat din East Hampton.
- Bună! - Ușurel…
Bună, mamă!
William…
Nu-i bine că ești costumat.
Rory spune că acum mă cheamă Edith.
Pare logic.
Will, ne vedem la perete.
- E grav. - Da.
Dacă află Graham că acolo e un oposum adevărat,
va claca de tot.
Trebuie să sunăm la Controlul Animalelor.
Fir-ar!
Telefonul meu e afară!
Și al meu. Poate îl împrumutăm pe al lui Rory.
Rory, ne împrumuți telefonul tău?
- Nu, nu-mi surâde ideea. - Vorbești serios?
Da.
Ce facem acum?
Rămânem calmi, ne luăm telefoanele
și scăpăm de bestia aia fără să observe Graham.
Dar…
Nu-l putem înfrunta neprotejați.
Detest chestia asta.
Mi-e greu în perioada asta.
Toamna era anotimpul preferat al lui Nathan.
Dar mă alină gândul că, atunci când mi-e cel mai greu,
vine tipul ăsta și implementează Programul Special Fogerty.
Ce e Programul Special Fogerty?
Nu știi?
Urmărești Dosarul Pelican și mănânci scoici Saint-Jacques de calitate.
Mi-a luat ceva timp să găsesc combinația perfectă.
Multă vreme, am crezut că e Cursa de la miezul nopții și lasagna,
dar era prea grea.
Mereu mă înveselește.
Asta și una dintre îmbrățișările lui caracteristice.
Bine… Deci și alte îmbrățișări de la Douglas?
Mi-ar prinde bine una, acum.
În ordine. Hai să vă îmbrățișeze Doug!
- Să vă văd! - Poppy, trebuie să încerci o dată.
E minunat!
În ordine…
Noi suntem împreună, așa că m-a îmbrățișat.
Știți ceva? Cred că ar trebui să vorbesc eu acum.
Bine.
Mi-a fost greu luna trecută.
Am găsit un bilet pe care mi-l scrisese Rose.
Era vârât în spatele unui sertar
și nu conținea nimic special, era doar o listă de cumpărături.
Scrisese doar „maioneză” și „morcovi”.
Doamne, cât îi plăcea gustarea aia!
Și acum, când văd pe cineva combinând o legumă cu o cremă grasă, nu…
Nu pot.
Douglas…
Vine îmbrățișarea!
- Fă loc pentru grămadă! - Bine.
- Eu voi pleca. - Ce? De ce?
Unde pleci? Poppy, încotro?
Acasă. N-am ce căuta aici.
Deci e adevărat? Ești geloasă.
Poate că ai dreptate.
Eu sunt o găină, tu ești un cocoș, suntem toți animale de fermă,
și nu trebuia să vin.
Nu suport faptul că simt asta,
fiindcă tu ești primitivul, iar eu am o librărie cu cărți feministe.
Ar trebui să fiu mai presus de așa ceva,
dar nu sunt, e nasol și mi-e extrem de jenă.
Și îți fac o scenă. Grozav!
Dacă eu apar pe YouTube, Poppy Banks, eroina feministă, am terminat-o!
Te văd, Diana!
Teoretic, vă susțin în ceea ce faceți.
Practic însă, trebuie să plec.
Fiți blânde cu ea. Fostul ei soț încă trăiește.
Planul e următorul. Eu stau aici, tu mergi după telefonul meu.
De ce eu? E telefonul tău.
Da, însă nu vreau să dau peste un oposum.
Nimeni nu vrea să dea peste oposumi, Angie.
Parcă sunt niște nevăstuici nereușite.
Mă poți ajuta cu chestia asta doar, te rog?
Doar cu asta? În ultima vreme, sunt cam multe chestii.
Te referi la listă?
Parcă voiai să-mi organizez dulapul cu mirodenii.
I-ai spus „dezastrul cu mirodenii”,
și știm toți că e o glumă furată de la Rory.
- Toate mirodeniile tale sunt expirate. - Mirodeniile nu expiră.
Simt că profiți de mine.
Am stat toată ziua să acopăr gaura din peretele tău.
- Mi-am anulat programul. - Nu știam că ai program.
Aveam! E seară de karaoke. Trebuia să fiu maestru de ceremonii.
E problema ta. Trebuia să fi spus.
N-am spus fiindcă știam că ai nevoie de mine.
Crezi că am nevoie de tine?
În ultima vreme? Da. Mult!
Acopăr găuri, sunt țap ispășitor pentru Graham,
am încercat să te împiedic să faci o eroare sexuală
atât de toxică și de bizară, încât a ajuns să-ți dea foc la casă.
Îmi dau seama că nu-ți convine.
Parcă ai fi un oposum acum, dar unul furios, nu excitat.
Clar nu sunt excitată! Și n-am nevoie de tine.
Un lucru știu să fac bine, anume să-mi protejez familia,
chiar dacă asta presupune să înfrunt o vietate feroce.
Angie, știu că ești puternică. N-am vrut să insinuez că nu ești.
Asta părea că faci.
Ce spui de asta?
De ce nu pleci?
Du-te la karaoke.
Cântă „Waterfalls” cu Guy McCormick, dacă asta te stârnește.
Știi al naibii de bine că nu cânt așa ceva.
Uite ușa, Will. Pleacă!
Mi-e frică.
M-am făcut de râs.
Asta sunt eu? O găină geloasă? Credeam că pot mai mult de-atât.
- Poftim chipsurile, Tată Obosit! - Super! Tu câștigi.
- Da? - Da, mă rog… Nu știu.
În fine, Pop-Corn, chiar erai geloasă pe femeile alea?
Nu cred că eram geloasă pe ele.
Atunci, ce aveai?
Douglas a povestit
că Rose obișnuia să mănânce morcovi cu maioneză.
Mi-am imaginat-o mâncând lângă el și… nu știu. M-a întristat.
- Chiar e trist. - Da.
Dar și genial!
Copii!
Morcovi și maioneză, pentru un milion de puncte!
Vreau milionul!
Acum, ne prefacem că chili e mâncare pentru pisici.
Fă o grămăjoară și servește-mă.
Nu!
E prea ciudat!
Nu înțeleg cum poate fi asta o poveste despre bogăție și revoltă.
Ce e înfricoșător acolo, afară,
nu poate întrece tot ce se întâmplă aici.
Ai face bine să nu fii în sertarul meu cu lenjerie, perversule.
Haide! Arată-ți…
Bine… Nu-mi e frică de tine.
E o minciună. Mi-e frică.
Ai dinți incredibil de ciudați, și nu-mi place absolut deloc nasul tău.
Și hotărăște-te odată! Te uiți cruciș sau nu?
Totuși, sunt pe cont propriu de foarte mulți ani,
iar partea bună la asta e că pot face orice.
Așa că fii atent, oposumule!
O să te prind și o să-ți dau drumul… în iad!
Ce prostie am făcut!
De ce ții pisica aia bizară cu capul în jos?
Nu știu! Maică-ta e o toantă!
Ba nu ești!
Ești Angie D'Amato, mândria Siciliei!
Ai dreptate!
- Super! Pa! - Nu, treci încoace!
Tu ești Graham D'Amato! N-ai nevoie de buncăr!
Împreună, putem rezolva orice, așa că ia geanta aia
și ajut-o pe mami să închidă acest rozător foarte agitat.
Bun. Acum.
- Am reușit! - Da!
Tocmai am băgat un animal sălbatic în geanta mea!
- Sunt foarte mândră de tine! - Eu sunt mândru de tine, mamă!
A fost palpitant.
- Dar s-a terminat. - Da.
Rămâi pe loc, ticălos cu bot ciudat!
Sunteți bine?
Am auzit urlete, iar ușa de la intrare e încuiată, așa că…
Doamne! Îmi pare rău. Am distrus și mai mult aici.
Speram să te întorci.
Știu că m-am purtat ca o găină geloasă, mai devreme.
Frate, faza cu găina chiar m-a marcat!
Ar trebui să notez chestiile astea, poate chiar să scot o carte.
Una ușoară, de citit la toaletă.
Douglas, n-am fost geloasă că te destăinui acelor femei,
deși chiar vreau să faci asta cu mine.
A fost ceva autentic acolo.
Iar dacă e să fiu sinceră…
Mi-a fost greu să te aud vorbind despre Rose.
Eu m-am despărțit de soțul meu,
dar soția ta a murit când tu încă o iubeai.
Va rămâne veșnic în inima ta.
Trebuie să ajung să mă obișnuiesc cu acest gând.
Încă încerc să-mi alin suferința.
Dar să fiu cu tine… Ei bine…
N-am mai fost de mult atât de fericit.
Poate că le voi cere doamnelor scuze, cu o felicitare.
Nu. Deja e prea târziu.
Bine.
Da, știu că animalele sălbatice pot avea rabie.
Nu, nu vreau să-l adopt!
Controlul Animalelor?
Da. Și au fost extrem de răi.
Sunt sigur că nu e bine să apuci de coadă un oposum și să-l arunci în geantă.
Nici să plonjezi prin peretele cuiva.
Acum îmi spui?
Știu că n-ai nevoie de nimeni,
dar cred că îmi place mie să aibă lumea nevoie de mine.
Cred că am o problemă.
Da, ai.
Dar s-ar putea să profit uneori, deși n-ar trebui.
Angie, fac toate astea pentru tine fiindcă așa vreau.
Ești prietena mea și mă distrez mai tare cu tine acoperind o gaură din perete
decât ascultându-l pe Guy cum cântă „Knocking on Heaven's Door”
și văzându-i apoi cicatricile de la bypass.
Chiar mă bazez mult pe tine…
și cred că fac asta pentru că eu și Graham n-am avut niciodată
pe cineva care să ne ajute.
Și… am devenit dependentă.
Cu siguranță, asta mă ajută să înțeleg
ce anume i-ar despărți pe Kevin și Kerry.
Apropo, ea chiar a avut o relație platonică cu faianțarul, nu?
- Da. Sigur a fost ceva. - Absolut!
„Suntem doar amici.”
- Aiurea, Kerry! - Da. Ce nebunie!
- Dar vom continua să-i urmărim, nu? - Nu vom înceta să urmărim emisiunea.
Mii de scuze!
Am năvălit, pur și simplu, prin peretele tău.
Cred că e timpul să recunoști
că tu și Graham nu puteți sta în casa asta.
Puteți sta cu mine și cu Sophie.
Nici gând.
Ți-am spus că mă descurc singură.
Am înțeles.
Și unde veți sta?
Chiria se plătește în prima zi a lunii.
Orele de liniște încep la 17:00 și se încheie când suflă Tony în goarnă.
Fără desene animate, fără jucării peste tot, fără mâini pe pereți.
- Bine? - S-a făcut, Douglas!
Iar tu trebuie să înțelegi cât de puțină libertate ai.
Mulțumim că ne-ai primit.
Știu că sună ciudat, venind de la mine,
dar ești un om cald, mărinimos.
Păi, Poppy nu prea mi-a dat de ales,
iar fetele din grup au susținut-o, așa că…
Bun, aici veți dormi voi.
Pe podeaua saunei?
Te asigur că podeaua aia e mai scumpă
decât orice pat în care ai dormit.
Stai calm, amice. E ceva temporar.
Amărâții… au trebuit să învețe pe pielea lor.
Data viitoare, angajați niște profesioniști.
Subtitrarea: Clara Petrișor