Kas, ellē, jūs esat?
Es?
NEVIENS
PIRMDIENA
Nu taču!
OTRDIENA
Velns!
Tu nokavēji atkritumu izvešanu.
TREŠDIENA
CETURTDIENA
PIEKTDIENA
PIRMDIENA
OTRDIENA
TREŠDIENA
Tu nokavēji atkritumu izvešanu.
CETURTDIENA
PIEKTDIENA
PIRMDIENA - OTRDIENA - TREŠDIENA
CETURTDIENA - PIEKTDIENA - PIRMDIENA
Noliec telefonu.
-Mēs negribam nepatikšanas. -Naudu.
Piķi. Ātri!
Tas arī viss, kas šeit ir.
-Viss? -Es lietoju debetkarti.
Jēziņ.
-Es neko neatradu. Un pulkstenis? -Vai tas ir dārgs?
-Man tas ir dārgs. -Savāc to.
Dod gredzenu. Atdod to sasodīto gredzenu!
Hei!
Laid viņu vaļā! Ātri!
Laid viņu! Izbeidz!
-Es zvēru, es tevi nošaušu! -Tēt!
Laid viņu!
-Laid viņu, dēls. -Ko?
Es teicu, laid viņu.
-Hei! -Ko?
Izbeidziet! Ņemiet, ko vēlaties, un ejiet prom.
-Aizveries! -Ejam.
Mīļais, ejam!
Tu izvēlējies nepareizo māju.
-Velns. -Aizveries.
Kas, ellē, tas bija, tēt?
Neticami, ka es to pieļāvu.
Mana skaistā sieva. Brīnišķīgie bērni.
Mana māja, kurā ielauzās kaut kādi...
-Mensela kungs? -Kā, lūdzu?
Tā viņi iekļuva? Ar picas kastes palīdzību?
Jā.
Un golfa nūja? Pat nemēģinājāt sist?
-Viņai bija... -Tu varēji viņu uzveikt, tēt.
Jūs rīkojāties pareizi, Mensela kungs.
Ja tā būtu mana ģimene...
Mēs vairs nekavēsim jūs.
Taču aizslēdziet garāžas durvis.
-Sveiks, tēt. -Sveika, mīļā. Nevari iemigt?
-Nē. -Jā.
-Nobijies? -Kāpēc? Tu taču esi šeit.
Jā.
-Tēt. -Jā?
Mums vajag kaķi.
Jā.
Gluži manas domas.
Nu taču!
Velns!
Man vēsturē jāraksta par kādu veterānu.
Vai drīkstu nointervēt tevi?
Protams, dēls.
Taču es biju auditors, pilnīgi nekas.
Nebūs diez ko interesanti.
Man ir vienalga. Es vēlos iesniegt projektu, lai ir miers.
Un tēvocis Čārlijs? Viņš bija īsts karavīrs.
-Es negribēju... -Nē, mammai taisnība.
Patiesībā es viņam jau atstāju ziņu.
Vēlāk piezvanīšu vēlreiz.
Aprunājies ar vectēvu. Viņš karoja.
Varbūt.
Jauku dienu!
Un tu nokavēji atkritumu izvešanu.
Es tikai...
Es ielēju sev visu kafiju.
Jauku dienu, Hač.
Tev tāpat.
Bērni, braucam! Ejam.
Un piesprādzējies, labi?
Sveiks.
Vai tiesa, ka vakar jums gājis jautri?
-Jā, tikai... -Žēl, ka neielauzās pie manis.
Man noderētu neliels treniņš.
-Jauna mašīna. -Forša, vai ne?
Vecais nolika karoti.
Viņam nebija nekā daudz, bet vismaz kaut kas man tika.
Braucam. Jādodas.
-Izsaku līdzjūtību. -Te nav ko sērot.
Taču foršs autiņš. 1972. gada Challenger.
4,9 litru V8 dzinējs.
No nulles līdz 100... Tūlīt uzzināšu.
-Kas tur ir? Žurka vai oposums? -Es nezinu.
HAČS MENSELS
-Tā... -Labrīt, Čārlij.
-Vai tā ir taisnība? -Skatoties, ar ko tu runāji.
-Man zvanīja tavs dēls. -Tad tā ir taisnība.
Viņš teica, ka tu varēji izslēgt vienu no viņiem.
Kāpēc neizslēdzi?
Tas taču ir tik vienkārši.
Nevēlējos lieku kaitējumu.
-Un kā? Izdevās? -Visi ir sveiki un veseli... Jēziņ!
Nebaidies. Drošinātājs ir vietā.
Pagaidi.
Tā... Viss.
Tā. Redzi?
Nekas neizslēdz ātrāk kā lode smadzenēs.
Ņem.
Es negribu.
Nav nozīmes, vai tu to gribi, Hač.
Tā ir nepieciešamība.
Sargā manu māsu.
Sveiks!
-Sveiks. Laikam Bekija jau zvanīja. -Jā.
Manuprāt, tu rīkojies pareizi.
Tas taču esi tu.
Jā. Sapratu.
Runājot par tavu vēlmi pirkt uzņēmumu.
Gribi tikt vaļā no manis un Čārlija?
Edij, tu esi ģimenes loceklis.
Tev jābauda pensija, Čārlijam - jaunība.
-Tas ir labs piedāvājums. -Tas nav izcils.
Es to visu uzbūvēju no nulles. Ja es to pārdotu,
tad tam jābūt...
sasodīti izcilam piedāvājumam.
-Saproti? -Jā.
Un kam tev vajag šo uzņēmumu?
Vēlos kaut ko savu. Saproti?
Saprotu.
Hei, Hač!
Es tevi atbalstu.
-Nav slikti. -Cik ilgi jau klausies?
Pietiekoši, lai saprastu, ka tev labi padodas.
Ja oficiāli esi miris
un tev ir daudz brīva laika.
-Grūta dzīve. -Pastāsti, kas notika vakarnakt.
Ziņas ātri izplatās.
Ja viņi zina, tad es arī zinu. Saproti?
Viņi bija divi. Vīrietis un sieviete.
Tuvu 30.
Viņi bija nobijušies, izmisuši.
-Viņai bija ierocis. -Kāds?
Vecs, 38. kalibrs.
Uz spala bija izolācijas lente.
Smith & Wesson. No tā sen nav šauts.
Un tas bija...
tukšs.
-Nopietni? -Nopietni.
Tagad saprotu, kāpēc tu tā rīkojies.
-Ko viņi paņēma? -Neko daudz. Pāris dolārus.
-Varēja būt sliktāk. -Jā.
Es zinu, kas tev padomā, bet nevajag.
Nedari neko muļķīgu. Dzirdi?
Sveiks, tēt.
-Vai paēdi? -Ko?
Viss labi?
Viss labi.
Tā neizskatās.
Vai atceries, kas mēs reiz bijām, Hačij? Es atceros.
-Sveiks, draudziņ. Kā gāja skolā? -Normāli.
Sveiks, mīļais. Palīdzi.
Kā pagāja diena?
-Kā parasti. -Es nevaru to atrast.
-Ko? -Kaķīša aproci.
Kur tā bija?
Šeit.
Viņi taču nenozaga to, vai ne?
Mīļā, tā noteikti atradīsies.
FIB izmeklēšanas birojs
Tik ātri jau atgriezies?
Sveiks, tēt.
Man kaut kas jāizdara.
Tad labāk izdari.
Aģents Mensels, FIB.
-Veci. -Ko?
Apliecība un žetons.
-Jau 20 gadus kā nederīgi. -Tā nav tava fotogrāfija.
Tātad...
Kas tu esi?
Es esmu parasts cilvēks,
kurš kādu meklē.
Neiesaku šeit vicināt piķi, draugs.
Tikai trīs tipu cilvēki saka "vicināt piķi".
Tie, kas neko citu nezina,
tie, kas vēlas iebiedēt,
un tādi kā es, kas vēlas,
lai kāds pacenstos to atņemt.
Paldies par dienestu.
Tev tāpat, vecais.
Vai kāds vēlas?
Es klausos.
Pasaki, kur viņu meklēt.
Luis, vakariņās!
Luis!
-Smaržo garšīgi. -Lēti.
Galvenais ir nevis ēdiens, bet kompānija.
Izbeidz...
Es runāšu, tu klausies.
Tu zini, kāpēc es esmu šeit.
Es esmu labs cilvēks. Ģimenes cilvēks.
Es neesmu pelnījis, ka man draud ar ieroci sejā.
Un atdod pulksteni.
Un kaķīša aproci.
Es nezinu, par ko...
Atdod kaķīša aproci, nolādētais mērgli!
-Es nesaprotu, par ko ir runa! -Par sasodīto aproci.
Es palīdzēšu to atrast! Lūdzu!
Es nezinu, kur tā ir! Es zvēru!
-Lūdzu! -Lūdzu, ej prom!
Neaiztiec viņu! Lūdzu!
Velns.
Autobuss!
Aiziet! Autobuss!
Runā, ka Dievs nekad neaizver durvis,
neatverot citas.
Atver! Lūdzu!
Dievs, lūdzu, atver šīs durvis.
Hei!
Jā!
Nē, autobusā nav atļauts dzert.
Vai vēlies iedzert?
Kas tad tas?
Šī meitene šovakar nonāks mājās neskarta.
Es ceru, ka šiem mērgļiem garšo slimnīcas ēdiens.
Meitene, viena pati autobusā? Stulbums.
-Stulbums, vai ne? -Hei, zēni.
Ko tu vēl šeit dari, veco vīr?
Es jūs kārtīgi izjāšu.
Hei. Es tikšu galā.
Velns.
Pietura
Ko tu teici?
Man ir lauzts deguns!
Velns, zobi!
-Slikti? -Jā.
Velns!
Vai jums...
Skrien!
Paldies!
Es atvainojos par nekārtību.
-Sveika. -Sveiks.
Es nespēju iemigt.
Kur tu biji?
Jā.
Šī bija ellīga diena.
Es redzu.
Kā senajās dienās, vai ne?
Man tevis pietrūkst.
Es esmu šeit, Hač. Es vienmēr būšu kopā ar tevi.
Es zinu.
Šodien...
-Es domāju. -Par ko?
Par to, ka...
Beka...
Mēs tik sen neesam apskāvuši viens otru.
Neesam skūpstījušies.
Mēnešiem neesam nodarbojušies ar seksu.
Gadiem neesam mīlējušies.
Tu esi tik tālu.
Es zinu, ka tas nav godīgi,
bet es...
Es ilgojos pēc tevis.
Vai atceries, kādi mēs bijām?
Es atceros.
JULIANS
Kur tu brauc? Griezies riņķī.
Sveiki.
Uz firmas rēķina, ser.
Ko teiksiet, kungi?
Vai esat mierā ar iestādes drošību?
Mierā, mierā.
Taču ir pāris nianses.
Kāpēc tavā komandā ir kūpinātais?
Izvēlies vārdus.
Citādi nesmaidīsi.
Var jau būt, ka Pavļiks ir mazliet citā tonī,
bet viņš ir tāds pats krievs kā mēs.
Olimpiāde, Maskava 1980. gads.
Mans tēvs bija etiopietis. Garo distanču skrējējs.
Un? Guva panākumus?
Pie kājas. Pameta mūs ar mammu. Kulieties pašu spēkiem.
-Un viņš izkūlās. -Labi, par Otello viss ir skaidrs.
Julian. Tavas dziesmas un dejas
nepiestāv cilvēkam, kurš atbild par mūsu naudu.
Neraisa uzticību. Saproti?
Vai tagad raisa?
Es tikai...
Vai zini, kas viņš ir? Bija.
Apgaismo mani.
Viņam piederēja trīs procenti no šīs iestādes.
Cik skumji.
Tad šie procenti tagad ir mūsu!
Iedzeram!
Jā?
Jā, bračiņ...
Vai viņš staigās?
Ser, mēs novērojam viņa stāvokli,
bet smadzeņu bojājumi...
Ar Tediju ir pakaļā?
Pakaļā.
Ko, ellē, viņš darīja autobusā?
Nezinu. Vai tas ir saistīts ar "Obščaku"?
Viss ir saistīts ar "Obščaku".
Cik ilgi vēl vajadzēs auklēties?
-Pāris dienas. -Mūžīgi.
-Julian... -Velns!
Kurš to nodarīja manam brālim?
Viens vecis. Uzbruka pilnīgi bez iemesla.
Viens? Vai tu smejies par mani?
-Nē, ser... -Nemelo!
-Nemelo man! -Es nemeloju!
-Nemelo!
Neuzdrošinies melot!
Es zvēru, ka nemeloju!
Julian...
Lūdzu, netrako.
Tu necieti Tediju.
Tev, iespējams, ir taisnība.
Taču nevajag tā runāt.
Ko padarīsi?
Ģimeni neizvēlas.
Neizvēlas.
Kur meklēt šo veci?
-Labrīt. -Labrīt.
Kas notika?
-Tu draņķīgi izskaties. -Būtu redzējis pārējos.
Kad tu nogāzi to tipu,
tu lieliski izpildīji paņēmienu.
Tu palīdzēji man, un es lepojos ar tevi.
Labrīt.
-Hačs klausās. -Tas biji tu? Vakarnakt.
Vienojāmies nezvanīt pa fiksēto līniju.
Mieru. Man ir 30 sekundes laika.
Labi. Runā.
Nu? Kāda ir sajūta?
-Gluži kā pestīšana. -Ticu.
Klausies. Es priecājos, ka tev kļuva vieglāk...
-...bet man tagad ir problēma. -Jā?
Viens no viņiem bija Juliana Kuzņecova brālis,
un ar viņiem nejoko, Hač.
Nopietni. Pajautā bārddzinim, viņš zina.
-Tas bija atsevišķs gadījums, ser. -Julians Kuzņecovs.
Kas zvanīja?
Mūsu izplatītājs.
Man ir ideja.
Es šovakar pagatavošu jūsu iecienīto lazanju.
Kā agrāk. Sen neesmu gatavojis.
-Lazanja! -Man tas patiktu.
"Dodies pie Bārddziņa"
"Vēlāk pateiksi man paldies"
HAČS MENSELS
Kungi.
Mensela kungs.
Sen neesam tikušies.
Tiesa.
Kā varam palīdzēt, cienītais?
Ko jūs zināt par Julianu Kuzņecovu?
Vai tiešām esmu tik paredzams?
Raugoties no manas pozīcijas, Mensela kungs,
visi ir paredzami.
Īsāk sakot, ļaunāk nevar būt.
Nogriez rokas un izmet uz ielas.
Sociopāts ar sakariem un naudu,
kā arī resursiem, kas visu sarežģī.
Ja vien nenotiks kas negaidīts.
Tātad sliktais?
-Vai viņam ir kāds hobijs? -Kolekcionē mākslas darbus.
Tērē summas ar septiņām un astoņām nullēm.
-Vai ir kas labs? -Nav ne jausmas.
Ja viņš vēl nezina, kas tu esi, tad drīz uzzinās.
Ko tu uzzināji?
Atradu viņa tēvu. Viņš atrodas pansionātā, centrā.
-Tas nav daudz. -Es neraizētos par šo Haču.
Šķiet, parasta viduvējība.
Ja tu nespēj pamanīt vilku aitas ādā,
tad jāsāk apšaubīt tavu pozīciju šeit.
Man ir draugs Pentagonā. Turpināšu pētīt.
Tūlīt pašantažēsim.
"Atsūti visu par Menselu, citādi tavējie saņems šo"
Kas, ellē?
Ko?
Ja viņš netiks galā ar tādu kā tu,
tad viņam būs jāatsakās no savas "Obščaka" daļas.
Kas ir "Obščaks"?
Tāds kā krievu mafijas pensijas fonds.
Simtiem miljoni dolāru skaidrā naudā,
kas visu laiku ir kustībā.
Šobrīd to pieskata Julians.
Taču viņam šāda dzīve ir noriebusies.
Viņš jau būtu to visu pametis, ja spētu.
Sasodītais "Obščaks".
Es aizeju. Algu nevajag. Lai veicas!
Sasodīts.
Man viņu vajag dzīvu.
Skaisti!
-Vai varu piedāvāt vīnu? -Jā, lūdzu.
-Es arī vēlos. -Nē.
Kurš vēlas?
Labi. Lieliski.
Ko jūs teiktu, ja vasarā mēs aizbrauktu uz Itāliju?
Bieži esam par to runājuši.
Man tas patiktu.
Vai varam to atļauties?
Jājautā, vai varam atļauties nebraukt.
-Tas būtu brīnišķīgi. -Jā.
Mamma un tētis iepazinās Romā.
-Mamma ar tēti iemīlējās. -Fui.
-Iespējams, viens no jums... -Kāpiet pagrabā.
Ko?
Ātri!
-Aiziet! -Kas notiek?
-Ātrāk! -Kas notiek?
Aizslēdz durvis, dēls!
-Vai tā ir spēle? -Vai tā ir spēle, Hač?
-Man patīk spēles. -Kas notiek, Hač?
Nezvaniet 911.
-Kur tu brauc? -Pie ārsta.
Vispirms prece jānogādā bāzē, pēc tam laizīsiet rētas.
-Rētas? -Paša, tu esi nojūdzies!
-Labi. -Auksti.
Pirmo reizi redzu melnādainu krievu.
Jā. Man bieži to saka.
-Kas tu esi? -Neviens.
Ja vēlies īso versiju,
tad mani dēvēja par auditoru.
Strādāju trīs burtu aģentūrās.
Auditors - cilvēks, kuru vismazāk
vēlas ieraudzīt savu durvju priekšā.
Es nevienu nevarēju arestēt, tāpēc
darīju visu, lai nebūtu neviena, ko...
Velns.
-Hallo? -Tēt, sveiks.
Tā lieta, kas man bija jāpaveic.
Ir pavērsiens. Esi modrs, labi?
Velns.
Pastāsti vismaz kaut ko.
Pastāstīšu. Taču ne tagad.
Man tas ir jānokārto.
Bet... kas? Kas tas ir?
Tas... Kas ir, tas ir.
Tas es esmu.
Beka, es tevi mīlu, bet tev ir jāuzticas man.
Tā ir pēdējā reize, apsolu.
Atgriezies.
Pēc tam aprunāsimies.
Aizvedīšu bērnus drošībā.
Nu, zēni? Te nu mēs esam.
Es zinu, ka jūs sūtīja jūsu boss.
Taču jums ir jāprot laikus pateikt "nē".
Dažās iepriekšējās nodaļās
figurēja kāds puisis vārdā Alans.
Ārons.
Nē, viņu sauca Alans.
Alans nosmēla aptuveni trīs miljonus dolāru
no ASV militārās bāzes Rivolto, Itālijā,
un balvā viņš saņēma mani,
tēmējot ar Walter PPK.
Nē, pagaidiet. Tas bija H&K USP-45,
pielikts pie viņa pakauša.
Viņš sāka lūgties, kā jau tas vienmēr notiek.
Parasti nospiežu gaili, pirms sākas asaru plūdi,
bet šoreiz es klausījos.
Šis cilvēks patiesi nožēloja savas izvēles
un vēlējās tikai vienu -
nomest vilka ādu un atgriezties ganībās kā aita.
Es ļāvu Alanam iet.
Pēc gada es devos apraudzīt viņu,
sagaidot, ka viņš būs atkal aizgājis neceļos.
Alans dzīvoja Boisi, Aidaho.
Viņam bija sieva. Divi bērni.
Viņi gaidīja trešo. Viņiem bija suns.
Viņš strādāja parastā darbā. Neko nenosmēla.
Viņš smaidīja kā sasodīts Buda.
Tas mērglis!
Es neesmu skaudīgs.
Taču tobrīd es vēlējos to, kas bija Alanam.
Un es teicu saviem bosiem, ka izstājos.
Viņiem tas nepatika.
Viņi neticēja, ka es to spēšu.
Taču es pacentos. No sirds.
Man klājās labi. Labāk nekā gaidīju.
Iespējams, es mazliet pārcentos.
Taču...
Viltīgais blēdis.
Kaķīša aproce.
Interesants fakts:
800 grādos kauli pārvēršas pelnos.
Šis pagrabs ir paredzēts divtik lielam karstumam,
tāpēc jūsu atliekas neatradīs.
Dziļi sirdī es zināju, ka tā ir tikai fasāde.
Taču tā kalpoja daudz ilgāk, nekā biju gaidījis.
4,9 litru V8 dzinējs?
Tūlīt uzzināšu, cik ātri ieskrienas no nulles līdz 100.
PANSIONĀTS "EVERVIEW"
Deivij. Lūdzu, pagriez klusāk.
-Es pērku uzņēmumu. -Ko?
Tāds ir mans piedāvājums.
Sasodīts!
Pagaidi. Arī man ir balsstiesības.
-Nē, nav vis. -Ir gan.
Tēt, nedari to!
Mēs ziedojām savas asinis, sviedrus un asaras.
-Čārlij, apsēdies. -Klausi tēvu.
Labi. Apsēdies.
Elpo. Dziļi.
Tā. Pareizi.
-Un ko es darīšu? -Man pie pakaļas.
Līkop.
Un tagad pazūdiet.
Trīs upuri aizdomīgā autoavārijā,
vakarnakt uz 34. lielceļa.
Likumsargi cenšas noskaidrot cēloni.
Ja jums ir informācija par šo avāriju,
lūdzu, zvaniet...
Julian, vecis novāca mūsējos un pazuda.
Ko iesāksim?
Savāc visus kaujiniekus.
"UZMANĪBU! ĒKĀ IR ELEKTROPADEVES TRAUCĒJUMI.
TĀ IR SLĒGTA LĪDZ TURPMĀKIEM RĪKOJUMIEM.
AR CIEŅU, JAUNĀ VADĪBA."
Hačij! Vai dzirdi? Hačij!
-Sveiks. -Tu čakarē krievus?
Klasiski, Hač. Kaitini to jukušo Julianu?
Tas ir gluži jauns neprāta līmenis.
Man jādara tas, kas jādara.
Protams. Jāuzraujas uz lodes. Tas visu atrisinās.
Viņi nāca pēc manas ģimenes. Pēc mana tēva.
Zinu! Kurš, tavuprāt, palīdzēja uzkopt mēslus?
Man ir plāns.
Tev ir plāns. Klausies, Hač.
Es nelīdīšu laukā no slēptuves, lai glābtu...
Mensela kungs.
Sveiki.
Izbaudāt maltīti?
Nē. Ierados noskatīties šovu.
Asprātīgi.
Tev ir iekšas, ja reiz esi ieradies šeit.
Jā. Varbūt.
IENAIDNIEKA VIRZIENĀ
Varbūt aprunāsimies divatā?
Ejiet prom.
No vienas puses,
manī ir pamodies kaut kas,
kas ļoti vēlas izspēlēt visu līdz galam.
Taču otra, saprātīgāka puse, vai tas, kas atlicis no tās,
vēlas visu noslēgt tūlīt pat.
Kas bijis, bijis.
Mēs taču abi varam visu atjaunot. Tiesa?
Tiesa.
Pagaidi. Atjaunot?
Es nodedzināju. Visu.
-Ko? -Visu, kas tev ir.
Bija. Visu, kas tev bija.
Manu kolekciju?
-"Obščaks"! -Tev vajadzēja to redzēt.
Tas bija kaut kas. Saproti...
Mēs neesam kviti, jo tu nāci uz manu māju,
bet tu lieliski zini, ka tā nedara!
Tu nogalināji manu brāli.
Kad pēdējoreiz viņu redzēju, viņš vēl elpoja.
Un, cik man zināms, viņš bija to pelnījis.
Tagad klausies. Tu vari mēģināt nogalināt mani.
Ja tev tas izdosies,
tev tāpat nāksies atlīdzināt visu "Obščaku".
Rodas jautājums: vai tu to vari? Vai tu to vēlies?
Es dzirdēju, ka tu vēlies izstāties.
Vai šis nav pats piemērotākais brīdis?
Abi izstāsimies.
Tev vēl ir šis tas atlicis -
neskaitot to, kas šobrīd vēl gruzd.
Ko teiksi? Piestrādāsi pie sejas.
Varbūt atvērsi kokteiļu bāru
uz kādas mazāk zināmas Karību salas
un dzīvosi tālu prom no manis un manas ģimenes.
Apdomā. Es būšu netālu.
Mašīnās!
Velns!
ĪPAŠNIEKS
Vai tagad nevēlies izstāties?
Hei, Hačij!
Atceries, es teicu: nedari neko stulbu,
jo es neglābšu tavu balto pakaļu?
Taču te nu es esmu! Tagad!
-Tēt? -Dēls!
Ej iekšā.
-Oho! -Esi savācis daudz šauteņu.
Un tu esi savācis daudz krievu.
Zini, es mēģināju aiziet pensijā.
Man patika.
Guli ilgi, pabrokasto,
pastaigājies pa pagalmu.
Papusdieno, paguli, papeldi.
Taču, sasodīts, Hačij,
es tik ļoti ilgojos pēc šiem mēsliem.
Dāmas un kungi, runā jūsu kapteinis.
Gatavojieties pacelties.
"ŠĪ NODAĻA 204 DIENAS IR STRĀDĀJUSI BEZ NEGADĪJUMIEM"
Velns!
-Tev beidzās? -Jā.
-Tēt, tev beidzās? -Jā!
Ja tu būtu savācis "Obščaku", mēs varētu atrast izeju.
Taču nodedzināt visu?
-Emocijas ņēma virsroku. -Nē.
Tu rīkojies muļķīgi, Mensela kungs!
Un tava ģimene samaksās par to!
Ko viņš dara?
Ko tu dari?
Visi mirst.
Daži ātrāk nekā citi.
Es tev palīdzēšu, Hačij.
Tas bija mazliet pārspīlēti, bet vareni.
Vareni. Ka tik ne tā.
Paldies. Paldies.
-Tas vairs neizklausās labi. -Jā. Pazūdiet.
-Es tikšu galā. -Jā.
Nu, Hačij. Abi dabūjāt to, ko gribējāt.
Un es dabūju lodi.
Sveiki, runā Rebeka Mensela.
Atstājiet savu numuru, un es jums piezvanīšu.
Beka, tas esmu es.
Es esmu tavs parādnieks.
Mana dzīve, pirms satiku tevi...
Tu jau zini.
Paldies, ka ļāvi man izlikties par ko citu.
Ja dosi man vēl vienu iespēju, es pacentīšos.
Es tevi mīlu.
Kas, ellē, jūs esat?
Es?
Es...
Neviens.
Nav diez ko izsmeļoša atbilde.
Ticiet man, ar to pietiks.
Smalki.
-Jā? -Jā, kas?
PĒC TRIM MĒNEŠIEM
Lūk, skaista ēdamistaba.
Sienas bija tumšākas, bet nesen tika veikts remonts.
Mīļais, šeit ir tik gaišs.
Kā redzat, iepriekšējie īpašnieki bija gardēži,
kas virtuvi vērtēja augstāk par visu.
Īpaši pasūtīti skapīši, granīta virsmas,
pirmklasīgs aprīkojums...
Es atvainojos.
Šajā virtuvē ir viss.
Un ar to... Es atvainojos.
-Nekas. Es zinu, kā tas ir. Atbildiet. -Paldies.
-Dīķis. -Privātais dīķis.
Zvana jums.
Hačs klausās.
Paldies.
Vai šai mājai ir...
Pagrabs?
Kas tur bija ar to puisi uz kāpnēm?
-Viņi bija trīs, papiņ. -Patiesi?
-Joprojām grūti noticēt. -Tā bija.
Kāpēc nevaram turp lidot?
Ar šādu bagāžu?
-Jā. -Jā.
Tulkojis Kristaps Baķis