Nem szabad! Nagyon huncut vagy. Rosszfiú!
Cravensworth Szörnye a fejlődés egy figyelemre méltó szakaszába lépett.
Kanos.
Jaj, ne!
Egy teljes egészében hullákból összetákolt lény létére...
Rosszfiú! Nyughass!
- ...fenomenális, milyen buja. - Jó, de siess!
Ahogy mondtam, kanos.
Ezért úgy láttuk, hogy szüksége lesz egy párra.
Úgyhogy elkezdtünk megalkotni neki egy menyecskét, de...
És most megint rárántott.
Faszom! Tartsd a kamerát kettőnkön!
Könyékig a mézescsuporban a keze! Fejezd már be, baszd meg!
Hol is tartottunk?
Kanos a kölyök.
ÚTLEVÉL SZEMÉLYI KÖNYV
HAJÓ INDUL LONDONBÓL NY-BA
A „HÉTKÖZNAPI VÁMPÍROK” CÍMŰ FILM NYOMÁN
Vámpírrezidencia
Guillermóval egyesítjük erőinket, hogy együtt harcoljunk a bűnözés ellen.
Igazából még nem bólintottam rá.
Nem tetszik a szerkód, amit a titkos személyazonosságodhoz adtam?
Készen állsz, Cowboy Kölyök? Ideje, hogy megtisztítsuk ezt a várost!
Pompás.
Kétlem, hogy Cowboy Kölyöktől bárki megijedne.
Meg fognak, ha megjelenik a társa.
És te ki is vagy?
Úgy hívnak, hogy a „Baljós Árny”.
Nem.
Az már foglalt.
Francba!
A titkos föld alatti búvóhelyünkről eredünk a gonosztevők nyomába.
TESZTELNI KETÖ EMBÖRRE
LÁNC KÜLDÉ LE A KOPORSÓT
LÁMPA, HOGY GIZMO LÁSSÉK
Hűha! Hol van pontosan ez a búvóhely?
Mélyen, nagyon mélyen a föld alatt, úgy 300 méterrel alattunk.
Aha.
A koporsómon lesz egy titkos kar.
Amikor meghúzom, a padló szétnyílik, és a koporsó leereszkedik, mint egy lift.
Az király.
- Köszi. - De szerintem nem kell búvóhely.
És hova tegyem a „szuperkompudert”?
- A micsodát? - A „szuperkompudert”.
A búvóhely a legjobb megoldás.
Jól hangzik, de tudom, mi lesz a vége.
- Hogy én végzem az összes munkát. - Egyenrangú partnerség lesz.
- Hogyan? - Valamit te csinálsz.
- Oké. - Valamit én.
Nagyszerű. Megegyeztünk.
És ha én túl elfoglalt volnék, átvállalsz ezt-azt.
Na tessék!
A szörny menyecskéje 90%-ban kész, már csak a megfelelő fejre van szükségünk.
Szerencsére a szörny megmutatta, mit szeretne.
Egyértelművé tette, melyik irányba hajlik.
- Ez az öné, hölgyem. - Az enyém?
Igen. A szörnyünk letépte a péniszét, és odaajándékozta a Kísérőnek.
Megint.
Ez a srác szereti a Kísérőt, ahogy Nandor is.
Ezért megkérdeztük Nadját, hogy nem bánná-e, ha a Kísérő... tudják...
Hogy is mondjam?
Azt hiszem, egy része a Kísérőnek szereti Nandort.
Szóval, azzal a részével, ami nem szeret téged,
talán kezdhetnénk valami mást?
Bocs, mi? Ezt hogy érted?
Reméljük, nem tiltakozik majd, hogy a Kísérő
felajánlja a fejét, hogy megalkossuk Cravensworth Szörnyének párját.
És az ő... az ő...
És a... melleit.
A legjellegzetesebb vonásai és...
- Itt végeztünk. - Tessék?
- Azt hiszem, van elég anyagunk. - Ja, értem.
- Az szuper. - Igen.
Ha választanod kéne egy testrészt, ami...
Bocs, srácok, de van elég anyagunk.
- Értem. - Oké, rendben.
- No problemo. - Vedd le a mikrofonom!
- Minden jót! - Csá!
Köszönöm.
Na menjünk!
Bocsánat! Elnézést!
- Sziasztok! - Mizu?
Mi folyik itt? A stáb most mondta, hogy vége a dokumentumfilmnek.
- Hogyhogy? - Már hat éve megy, Guillermo.
Azt mondták, van elég anyaguk.
De miért? Mindennek a kellős közepén, puff... Ennyi? Kalap, kabát?
Egyszer minden jónak vége szakad.
- Jól beszél. - Nincs itt huzat?
Én is érzem.
Most mit csinálunk? Mi a terv?
Dobhatunk még egy fát a tűzre.
- Nem úgy értem. - Bekuckózhatnánk egy pokrócba.
Srácok, nem furcsa, hogy eddig csináltuk, és most hirtelen vége?
Csak úgy, puff, ennyi volt? Szevasz, tavasz?
Nem ér véget semmi.
Folytatjuk, amit eddig csináltunk.
Csak ezek a kamerás-mikrofonos fazonok nem fogják többé filmezni.
Pont erről beszélek.
Olyan régóta csináljuk. Évek óta. Nem találjátok furcsának, hogy...
Laszlo!
Ne most! Guillermónak úgy tűnik telement a pelusa.
Nincs rajtam pelenka. Csak ez olyan hirtelen.
Mikor akartatok szólni? Nem is akartatok? Én tudom meg utoljára? Csak puff, vége?
- Az, hogy „puff, vége”, azért túlzás. - Oké.
A stáb még marad pár órát, felvesznek néhány vágóképet.
- Pár óra múlva mennek? - Igen, hajnalban.
Apropó! Készítsetek vágóképet arról, ahogy ezt a könyvet olvasom!
Guillermo, hahó! Két óra bőven elég bármire,
amit kamerák előtt akartál csinálni. Akarsz egy bemutatót tartani?
Vagy talán énekelhetnél egy dalt.
A nejemnek igaza van. Énekelj valamit! Táncolj egyet!
Igen, ropjad! Gyerünk, rázd!
Gyerünk, kölyök! Táncolj!
Meleg van, levegőzök egyet.
- Mutass egy figurát! - Táncolj!
- Mutasd, mit tudsz! Ropd, fiú!
Pá, ribi!
Nandor! Beszédem van veled. Gyere!
Elnézést!
- Beszélned kell Guillermóval. - Vágóképeket forgatunk!
Mit szóltok ehhez? Ez jó lesz bevágni?
Nandor! Figyelj rám!
Sokat tanultam az emberi pszichológiáról a nagy Wall Street-i munkám során.
És azt látom, hogy Guillermót megviseli, hogy a dokumentumfilm véget ér.
Majd túlteszi magát rajta. Vagy talán mégsem.
Talán sosem tudjuk meg. Vicceltem. Megtudjuk.
De ti nem, mert nem méltóztattátok lefilmezni.
Ne légy bunkó!
Mit szólnátok... Igen. Mondjuk ez... Mit szóltok ehhez? Ez használható?
Nandor! Komolyan beszélek.
Csak ez az elmúlt hat év tartogatott némi izgalmat
Guillermónak egész szomorú élete során.
- Mi? - Amikor úgy tettek, mintha őt filmeznék,
attól úgy érezte, hogy ő is ugyanolyan fontos, mint mi.
Mint mikor kabátkát adsz egy kutyára, és a kutya azt gondolja:
„Vaú. Ebben a kabátkában olyan vagyok, mint egy kis ember.”
De nem az. Csak egy szaros kis kutya.
Ez Guillermo, és többé nem lehet ebben része.
Biztos Guillermóval is történik majd valami érdekes előbb-utóbb.
Jól van. Intézkedem.
Hogy viselitek, hogy vége lesz?
Akartok beszélni róla? Vagy... Mert itt vagyok.
Ugyan, ugyan!
Figyelj, tudod, hogy nem én vagyok a legérzőlelkűbb fickó a világon,
de egyszer, amikor magam alatt voltam,
egy bölcs ember mondott valamit, ami mindent más megvilágításba helyezett.
Mit mondott?
Ne sírj, hogy vége! Mosolyogj, hogy megtörtént!
Azt hiszem, ezt egy bögrén olvastam, de köszi. Ez nagyon kedves.
- Szívesen. - Kopp-kopp. Bejöhetek?
Colin Robinson, válthatnék pár szót Guillermóval?
Persze, hogyne. Végeztünk.
Köszönöm, Colin.
Nehogy... Meg ne ölelj!
Guillermo, tudom, hogy ez nagy változás számodra.
De az élet tele van nagy változásokkal.
Például, amikor kisfiú voltam, a kedvenc színem a piros volt.
De most a narancssárga a kedvenc színem.
- Bocsánat, csak eszembe jutott valami. - Oké.
Az életben nem az számít, hogy hány lélegzetet veszünk,
hanem azok a pillanatok, amelyektől eláll a lélegzetünk.
Ez szép. Köszönöm.
Jól van. Mentem.
A búcsú nehéz.
Igen.
Egyszer több mint három órán át integettem egy távozó vonatnak,
amikor rájöttem, hogy nem is vonat volt.
Hanem egy platós teherautó tele mobilvécékkel.
- Lenne itt még egy. - Épp beszélek!
Szent Elmo tüze, 1985. Oké, csá!
Guillermo, a dolgok véget érnek!
- És ez fáj! - Csak olyan hirtelen történt.
Csak megrázott. Elöntöttek az érzések...
- Guillermo, ír vagy, ugye? - Nem.
Remek. Akkor ezt még nem ismered.
„Az út hosszan nyúljon el előtted,
és a szél mindig kísérje lépteid.
A nap...” Basszus, ezt a részt mindig elfelejtem.
- Gyere vissza, ha megvan! Vagy ne. - Jó. Hagylak titeket.
Hol is tartottam? Mi a faszt mondtam?
Azt mondtad, hogy... a búcsú nehéz.
Igen. Úgyhogy ne hisztizz, mint egy ribanc!
Gyere le, hogy együtt legyünk a szükség órájában.
Kupaktanács! Helyes. Mind itt vagytok.
- Remek. - Bocs!
Egyes számú napirendi pont.
Az általános cellahigiéniáról szeretnék szót ejteni.
Fejezzetek be teljesen egy áldozatot, mielőtt nekiláttok a következőnek!
- Undorító. - Vettem.
- Bazmeg! - A kedvemért.
Mi van még itt?
Igen. Kettes számú napirendi pont.
Tudomásomra jutott, hogy Guillermót nagyon megviseli,
hogy a dokumentumfilm véget ér.
Nem, jól vagyok. Kösz.
- Nem vagy jól. - De, jól vagyok.
Rottyon vagy. És ezt meg kell beszélnünk.
Gizmo nyilvánvalóan a rivaldafény rabja lett.
Mi? Nem, dehogy.
Ő egy árny, mely jár-kel; egy szegény komédiás,
ki egy óra hosszant tombol és dühöng, azzal lelép, s szava se’ hallatik.
Laszlo, ez annyira mélyenszántó.
Köszönöm szépen. Most pattant ki a fejemből.
Tudjátok, egyszer láttam, ahogy Guillermo
elvett egy kis doboz Pringlest az asztalról, ami a stábé volt.
Szóval talán aggódik, hogy nem tud többé kaját csenni.
Nem szoktam lopni.
Letört, mert véget kell vetnie titkos afférjának Nate-tel, a mikrofonossal.
- Mi? - Guillermo, te kis hamis!
Egy másik alkalommal láttam, hogy Guillermo
elvett egy egész maréknyi Tic Tacot.
Oké.
Semmit sem tudtok az emberi pszichológiáról.
Attól fél, hogy elpazarolt 16 évet az életéből, hogy minket szolgáljon,
és közben nem tudott fejlődni
- és változni. - Jó meglátás.
A dokumentumfilm vége előrevetíti számára a saját törékeny emberi létének végét.
Jól mondom, Gizmo? Eltaláltam?
Szerintem Gizmo azt a kérdést teszi fel magának, hogy: „Lenni vagy nem lenni”.
Mert ez itt a kérdés. Gizmo ezt kérdezi magától.
- Mily ékesszóló! - Most találtam ki ezt is.
Visszatérve arra, amit mondtam.
Fél, hogy éppoly beteljesületlennek és értelmetlennek
érzi majd a saját életútját is.
Jókívánságaim!
- Nem ez... - Megvan!
Greg, az A kamera operatőre az, igaz?
Greggel, az A kamera operatőrével dugtál titokban?
- Nem. - És Nate, a mikrofonos
- tud erről? - Nincs senkivel afférom.
Vagy a bühnés Frank az, aki úgy hasonlít Nandorra?
Nem hasonlít rám.
Nem erről van szó. Ne vedd sértésnek!
Bánt, ha valami véget ér.
Én nem bánnám, ha ez a kupaktanács érne véget.
Na és ha vége a forgatásnak?
Mielőtt észbe kapnál, jön egy új forgatóstáb,
és egy új doku veszi kezdetét.
Ez eléggé valószínűtlen.
Már megbocsáss, de nem ez az első dokumentumfilm, ami rólunk készül.
Micsoda?
Kupaktanács!
„Vámpírok” Maysles testvérek, 1958 (kiadatlan)
Helyes. Mind itt vagytok. Remek.
Rendben. Egyes számú napirendi pont.
Az általános cellahigiéniáról szeretnék szót ejteni.
Fejezzetek be teljesen egy áldozatot, mielőtt nekiláttok a következőnek!
Nem kéne folyton kérnem, ha betartanátok.
Jerry, igen. Új téma?
Nagyon is régi téma.
Nagyobb léptékben kéne haladnunk Amerika meghódításával.
Hahó! Elértünk némi haladást. Megszereztük az Ashley Street egy részét.
Laszlo, hallod ezt?
Igen. Jól mondod. Köszönöm!
Ebből elég.
Várj, hova mész?
Megmondom, hova megyek. Hibernálom magam.
- Mindig ezt mondta. - Megint kezdi.
Milyen pimasz! Laszlo! Hahó?
- Heuréka! - Mi az?
Megvan! Na most, ha növelem a rekeszizmokba érkező feszültséget,
a szívnek magától el kellene indulnia, nagyjából így.
Kurva életbe!
Jaj, Laszlo!
Hé! Címlapsztori lett a csőtörésből.
„Ez volt a legnagyobb árvíz, amit az 1892-es
nagy árvíz óta láttam, meséli egy helyi lakos, Nandor, az észt író.”
Nandor, te kibaszott idióta!
Most megtudják, hogy vámpírok vagyunk, és több száz éve itt élünk!
Mindenki vegyen fel álruhát!
Tűnjünk el, mielőtt ránk találnak!
Fogjátok a túlélőtáskátokat!
Nem! Úgy volt, hogy itt vetjük meg a lá...
A fenébe!
Miért hinnének minket vámpírnak? Azt mondtam, észt író vagyok.
Nem, te idióta! Azt mondtad „Nandor, a vérszívó”.
Úgy értették, hogy „Nandor, az észt író”.
Basszus!
Ki a fasz vagy? Hogy a faszba jutottál be?
Igazán örvendek, ifjú hölgy!
A nevem Daytona, Jackie Daytona.
És Tucsonból jöttem. „Arizoniából”.
Ez a fickó le akar vadászni minket?
Én vagyok az, Laszlo!
Laszlo, hova lett az a pimaszul szexi férfi „Arizoniából”?
Mindegy. Most rögtön el kell indulnunk.
- Igen, nyomás! - Nem, én nem adom meg magam!
- Gyertek! - Csak még valami.
Hagyd a fenébe!
Azt hiszi, elmegyek a boszorkánybőr kalapom nélkül.
- Hagyd ott! - Botorság lenne.
Nem futamodom meg!
Hű! Sok minden, ami az alatt történt, hogy itt voltam, korábban is megtörtént.
Bár rólam nem volt szó, én is izgalmas kalandokban vettem részt.
Adásba került valaha a doku?
Nem. Tíz évig forgattak rólunk,
aztán úgy döntöttek, hogy nincs elég jó anyaguk.
Azt mondták, uncsi az egész, mindennap ugyanazt a régi szart csináljuk.
Semmi sem változik. Senki sem fejlődik.
- Semmi értelme. Blablabla. - Igen.
Látjátok, ezt próbálom elmondani.
Ez egy új esély, hogy tisztázzuk... a vámpírokról kialakult képet.
Nem hagyhatjuk abba a forgatást.
A vámpírlét dicsőségének és varázsának a felszínét sem kaparták meg.
- Még nem is... - Guillermo, drága!
Hadd használjam az emberi pszichéről szerzett
mély megértésemet, hogy segítséget nyújtsak neked!
Kösz, ne! Megvagyok.
Akkor is mondom.
Szeretném, ha tudnád, hogy veled beszélek, nem neked.
- Kösz. - És ezt szívből mondom.
Vége van!
- Átment, vagy... - Mi van?
Ha úgy érzed, különleges befejezést szeretnél,
csak rajta, van rá egy órád, pupák.
Igazából, most már csak fél óra.
Miért nem lejted el azt a kis táncot, amit úgy akartál?
- Aztán mehetnék dolgunkra. - Táncolj!
- Gyerünk, fiú! Táncolj! - Táncolj!
Táncolj!
Állj! Kell egy befejezés. Ami jó.
Legyen jó és legyen jelentéstartalma.
Adjon érzelmi lezárást a nézőknek.
Totál igaza van.
A legtöbb sorozatnál nagyon elszúrják a finálét.
Se szeri, se száma, hány kommentet írtam már erről a témáról.
Nézzétek csak meg a Reddit, az IndieWire, a Variety, a Deadline,
a TV Guide, a TV Insider, az IMDb és a Hollywood Reporter vitafórumain!
Megvan a tökéletes befejezés.
- Nagyszerű. - Guillermo vámpírrá változik.
- Ne bassz! - Azt már tavaly ellőttük.
- Tényleg? - Igen.
Vámpírrá változtattuk,
de meggondolta magát: „Nem akarok vámpír lenni”.
Vissza kellett változtatnunk. Macerás volt.
Ott kellett volna befejezni a forgatást. Jó lezárás.
Csak van valami tanulsága az elmúlt hat évnek.
Valami, amiben fejlődtünk, amire az élet megtanított. Mit tanultunk?
Ne csinálj Guillermóból vámpírt.
Oké. Bárki más?
Mit tanultunk?
Miben fejlődtünk, miben változtunk? Na? Valaki?
Laszlo, ki vele! Te tudós vagy, biztos tanultál valamit.
Ám legyen!
Sokat nevettünk
Oké.
Sok vért szívtunk
Igen.
Aztán hülyére keféltük egymást. Ehhez mit szólsz?
- Szép volt. - Nagyon jó.
Még valaki? A Kísérő!
Tudjátok, mit? Van valami, amit szeretnék megosztani.
- Köszönöm! - Jó.
Szóval, ebben a szobában mindannyian migránsok vagyunk.
Távoli országokból érkeztünk ebbe az Újvilágba, hogy újrakezdjük.
- És bár vámpírok vagyunk... - Némelyünk.
...ez az ország nélkülünk nem lenne az, ami.
És mi sem lennénk azok, akik vagyunk e nélkül az ország nélkül.
- Igen. - Igen.
Ez gyönyörű.
De mostanában úgy tűnik, hogy egyre több a migráns,
akik illegálisan lépnek be ebbe a remek országba.
- Oké. - Nem hagyhatjuk...
- Nem ezzel akarjuk zárni. - Csak mondom.
Colin, te mit tanultál?
TÚNAV.
- Akkor... - Mi?
TÚNAV. Tegyük újra naggyá Amerikát a vámpíroknak!
Ezt a részt ki kell vágni. És valószínűleg el is kell elégetni.
Nagyfiú! Ez sokkal, de sokkal egyszerűbb, mint amilyennek beállítod.
Ha tényleg különleges befejezést szeretnél, helló, vámpír vagyok.
Hipnotizálom a nézőket, és olyan befejezést kapnak, amivel elégedettek.
És mégis hogy?
Hát így.
Ti, akik ezt nézitek, most olyan tökéletes befejezést fogtok látni,
amilyet azzal az egyszerű kis emberi elmétekkel csak el tudtok képzelni.
Drágám!
Drágám, ébredj fel! Nem fogod elhinni, mit álmodtam.
Nem is akarod hallani?
Jól van, Nandor. Mesélj!
Vámpír voltam, és egy csomó más vámpírral éltem együtt
egy régi házban Staten Islanden.
Tök jó. Szép álmokat!
Semminek. Semminek nem volt értelme azon a helyen.
Ott volt ez a vámpírházaspár. A férj egy régi vágású, brit fickó volt.
A felesége pedig egy kis mediterrán szigetről származott.
És a nő szuper agresszív volt, meg okosabb nálam.
Meg volt ott egy kopasz pali, aki rettentő unalmas volt...
de készakarva.
És te voltál a komornyikom, vagy valami ilyesmi.
Akkor ez eldőlt.
Nincs több japán kaja lefekvés előtt.
Jó éjt!
És folyton mindenki mindenkivel szexelt.
Kivéve veled, Guillermo.
Aludj vissza!
Jó éjt, drágám!
Szóval a hipnózis működni fog?
Valószínűleg. Talán.
Úgy értem, nagyon erős hipnózist használtam.
Tehát bárkinek, aki nézi, 10-20 pontot fog esni az IQ-ja,
mert megpiszkáltam az agyát, dehát mindennek ára van, nem igaz?
Ami azt illeti, én is szeretnék mondani valamit
arról, amit az elmúlt években tanultam.
Beleszületünk egy családba, és az én családom nem volt... valami csodás.
De aztán ott van a választott családunk is.
Azok, akikkel úgy döntünk, hogy körülvesszük magunkat.
Lehet, hogy nem a vérrokonaink,
de vigyáznak rád, és te is vigyázol rájuk.
És elfogadnak téged olyannak, amilyen vagy,
és felemelnek, amikor padlóra kerülsz.
Az, hogy ma este itt lehetek veletek, ráébresztett...
Ugyan, ugyan!
Ráébresztett, hogy mennyire
hiányzik a választott családom,
akik mind meghaltak egy gőzhajóbalesetben 1906-ban,
így veletek, büdös szarházikkal kell beérnem.
Tudjátok, én megpróbáltam, de...
Tudod, mit, Guillermo? Igazad van.
Ez egy fontos pillanat, ami fontos hangvételt követel. Bocsika!
Én is, akárcsak Colin Robinson, gondolkodtam,
nemcsak a világról, hanem a saját életemről is.
A szerény kezdetektől kezdve gyalogos katonaként Al-Kulanudárban,
a nagy harcosként való rémuralmamig,
ahogy fosztogattam és gyilkoltam, járva a vidéket a lovam, John hátán.
A vámpírrá válástól a megérkezésig a bőség földjére.
Teljes életet éltem,
de valami mindig hiányzott,
és most jöttem rá, hogy mi volt az:
Egy titkos föld alatti búvóhely,
ami csak egy liftes koporsó izén keresztül közelíthető meg.
Hadd fejezzem be! Meghúzod a koporsón a kart,
- a padló szétnyílik... - Oké.
- ...és a koporsó... - Oké.
Épp beszélek!
Ezt az elmúlt két hétben találtad ki.
Kösz, szarsz te az álmomra!
- Én nem szar... - Ez egy egész jó cím a dokunak.
Kösz, hogy szarsz az álmaimra.
Tudjátok, mit?
- Végeztem. - Ne, várj! Mondd el, te mit tanultál!
Sőt, el is énekelhetnéd.
Igen. És kicsit táncolhatnál is hozzá.
- Igen, csörögj! - Táncolj!
Táncolj!
Csendet! Nem lesz sem tánc, sem csörgés, sem éneklés.
Guillermo, tiéd a szó. Öntsd ki a szívedet!
Oké.
Hiszek benned.
- Köszönöm. - Csak ügyesen!
- Nos... - Abba a kamerába.
Oké.
- Nos... - Inkább abba.
- Nos... - Ne szúrd el!
Szóval...
Azt hiszem, azért kerültem ide, mert vámpírrá akartam válni.
És azzá is váltam.
Legalábbis egy kis időre. Nem volt nekem való.
De itt maradtam.
Hogy miért?
A helyzet az, hogy 16 éven át kergettem ezt az álmot, tudják?
- És amikor ez az álom szertefoszlott... - Francba!
...mégis maradtam.
Drágám, mit csinál?
- Sokan azt hiszik... - Rakja a macit.
- ...ezernyi út van... - Állítsd le!
...amiből válogathatunk.
- Nem tudom. - De csak kettő van.
- Leáll, ha végzett. - Vagy távozol otthonról...
- Ha érted, hogy értem. - ...vagy hazatérsz.
- Engem nem zavar... - Mi az otthon?
Jó kérdés.
- A szemembe néz... - Az otthon ott van...
- ...közben. - ...ahol a barátok.
- A barátok... - Ne nézz rá...
- Hallatszok? - ...és abbahagyja.
- Tehát a barátok azok... - Kísérő, néz ide!
- ...akik megerősítenek. - Egy próbát megér.
Azért vannak, hogy támogassanak.
- Már kezdtem unni... - Ott vannak. A részeddé válnak.
Ők tettek azzá, aki vagy. Ők a mindened.
- Szép volt! - Köszi.
Szerintem a Szörnyet tapsolják, és azt, amit a medvével csinált.
Guillermo, nem fogod elhinni, mi történt. A Szörny megdugta azt a medvét.
Ez őrület, nagyon durva volt.
- Oké, és most letépte a péniszét. - Jaj, ne!
A Kísérőnek adja, és még azt mondják, a romantika halott.
Hát, ha Gizmo nem énekel...
- Egs! - ...akkor majd én.
Lássuk!
- Ezt szeretem. - Beszálltok?
Én kihagyom.
Mindenki együtt!
- Mindenki, kivéve a Kísérőt! - Igen.
Guillermo, nagyon meghatottak a kamerának intézett utolsó bölcs szavaid.
Köszönöm.
Hogy őszinte legyek, Guillermo, kicsit én is elkenődtem,
amikor szóltak, hogy itt a vége.
De hosszas gondolkodás után arra jutottam,
hogy azt hiszem, jobb, ha a kamerák nem vesznek minket állandóan.
És miért?
Sok oka van.
Például?
Azok a nagy lámpák, amiket forgatáshoz használnak,
néha túl forróak.
Mikor bekapcsolják őket, van egyfajta szaguk.
És amikor megérzem ezt a szagot, mindig azt hiszem, hogy a hajam ég.
Ez tuti nem fog hiányozni.
És mi a helyzet... a többi okkal?
Igazából ennyi.
- Várj! - Igen?
Csak szólni akartam, hogy holnap, amikor felébredsz, én már nem leszek itt.
Te meg miről beszélsz, Guillermo?
Ideje továbblépnem.
Már jó ideje tovább kellett volna lépnem.
És most, hogy a dokumentumfilm meg minden véget ért,
milyen más jelre várjak még az univerzumtól?
Úgyhogy ezt fogom tenni.
De mi lesz a tervünkkel, hogy együttes erővel harcoljunk a bűnözés ellen?
Egy föld alatti rejtekhelyről, amit kizárólag egy szigorúan titkos
koporsólifttel lehet megközelíteni.
Tudod, mit?
Bárhová is visz az utam, bárhol is legyek,
esténként megnézem a híreket.
És ha valaha hallok egy csodálatos, félelmet nem ismerő
félig ember, félig denevér szuperhősről, aki megregulázza a gonosztevőket,
tudni fogom, ki az.
Mert én leszek.
Igen. Hiszen ezért mondtam.
Isten veled, Guillermo!
Isten veled, gazdám!
Nyugodtan hívhatsz Nandornak.
Tudom.
De nekem mindig a gazdám maradsz.
Záró snitt!
Létrát!
Mehet!
Hali! Bocsánat! Elnézést!
Bocs, skacok! Csak egy perc. Szeretnék...
Álljunk le!
- Köszi. - Szivi.
Bocsesz!
Guillermo, azt hittem, hogy soha többé nem látlak.
Azokat a dolgokat csak a dokumentumfilm lezárásához mondtam.
Szóval kezdetét veheti a bűnüldözői partnerségünk?
Nem. Most már a saját dolgaimra kell koncentrálnom.
De csak mert nem dolgozunk együtt, még lehetünk barátok.
Barátok?
Igen.
Guillermo, ezt még sosem engedtem meg neked, de...
ülj be mellém a koporsómba!
Komolyan?
Király lenne, ha barátok lennénk. De tudod, mi lenne igazán király?
Mi?
Viccelsz velem? Micsoda? Ezt mikor csináltad?
- Már dolgozom rajta egy ideje. - És működik?
Csak egy módon deríthetjük ki. Guillermo, indulás!
Várj!
Na most, mielőtt elkezdjük felolvasni a levelet...
Ez még a nyers verzió, ugye? Lehet még módosítani?
Colin Robinson!
Fejezzetek be teljesen egy áldozatot, mielőtt nekiláttok a következőnek!
- Sokszor ismétlem magam, mi? - Szóval ez le fog menni a tévében?
Nagyon remélem, hogy nem.
- A lényeget értem. - Nem higiénikus!
Azt hiszem, én is.
A feliratot fordította: Vig Mihály