Čet, čet!
Čet, čet, čet!
Še vedno spoznam tvojo melodijo.
Tvoja desna je težja od leve.
A zdaj se nelagodno prestopaš z noge na nogo.
Prej se nikoli nisi. Bil si trden.
Življenje, izkušnje
me zibajo sem ter tja.
Dobrodošel doma, Tamacti Jun.
Veličanstvo.
Moja dolžnost je opravljena.
Moja naloga je trajala 20 poletij.
In ta poletja so postala zime.
Si prinesel davščine in dajatve?
Ja.
Osi so ječale po gorah.
Sto vozov, Božja kost, žito,
diamanti za sekire, sekire za les, sužnji.
Dober pobiralec davkov si.
Ampak nisi najditelj čarovnic.
V vsaki vasi sem zasliševal.
Napovedovalci so rekli: "Jerlamarel? Ne, gospod, tega imena ne poznam."
Sežgal sem vse, ki so mi lagali.
Širil si njegovo ime.
Da bi ga našel.
Si bil njegov prerok?
Zbiral si ljudi, jim govoril o njegovi moči,
govoril njegovo ime, trosil njegovo seme?
Kot vaš vrhovni lovec čarovnic
poročam, da sem se izneveril svoji kraljici,
in sprejemam naravne posledice.
Toda prosim le to:
namesto usmrtitve na oltarju
mi dovolite, da si sam vzamem življenje,
kot bojevnik.
Vaše veličanstvo, ljudstvo se veseli.
Starešine delijo plen. Skladišča se polnijo.
Delajo se vrvi za trg s sužnji.
Naš najbolj vzvišeni poveljnik se je vrnil.
Tamacti Jun?
Ja. Jaz sem, Tamacti Jun,
ki sem se vrnil s sto vozovi, a bi se moral s sto in enim.
Vaše veličanstvo, da mu ni uspelo najti enega moža, nevernika,
gre postaviti ob bok zvoku stoterih, ki kličejo njegovo ime.
Lord Dune, pojdite k visokemu oltarju.
Ljudem povejte, naj se zberejo. Govorila jim bom.
Tudi sama se bom veselila.
Tamacti Jun.
Ja.
V priznanje za 20 let zveste službe
ti dovolim,
da si sam vzameš življenje.
Zbogom.
Lord Dune, zakaj ste še tu?
Lahko bi mu ukazali, naj živi.
Tamacti Jun razume naravo svojega neuspeha bolje kot vi.
Zunaj praznujejo svojo pogubo.
Izgubo enega moža.
Ne!
Izgubo naše moči!
Jerlamarel je bog, ki koraka po svetu in dela nove bogove,
ki bodo naredili še več bogov!
Tamacti Jun ve, kaj je izgubljeno.
Pojdite.
Tamacti Jun! Tamacti Jun!
Pridi. Tam je, pod drevesom.
Kdo, pod kakšnim drevesom?
Purani.
Pojdi okoli in jih priženi k meni.
Pripravljena?
Tiho, očka.
Potipaj.
Nekaj sem naredila.
Iz knjig, za lov.
Poslušaj.
In se uči.
- Zadela sem ga. Pridi. - Kaj?
V knjigi iz škatle sem prebrala
nekaj zelo zanimivega o ljudeh, ki so živeli v Ameriki.
Kaj je Amerika?
To je šele začetek, očka. Toliko sem prebrala.
S pravimi stroji in z dovolj elektrike
lahko izdelamo orožje, ki je veliko močnejše od mojega.
V eni uri jih ubije sto.
Imeli so tudi bombe,
pravili so jim bombe, ki so razstrelile cela mesta.
Pol tega, kar praviš, je iz knjig in mi ne pomeni nič.
Pa ta puran?
Puran pomeni večerjo.
Vsak dan grem lahko ven.
Ulovim lahko celo srno.
Tako kot Jerlamarel.
Srno, praviš.
In kako bi to razložil tvoji mami?
To pravi tudi Kofun. Vse, kar se naučiva, hoče skriti.
Veš, da imam rad okusno srnino.
Purana sploh ne maram.
- Zaspan postanem. - Vem, očka.
Kaj delaš?
Kadarkoli lahko ubijem kateregakoli,
ne da bi sploh vedeli, kaj je bilo.
Rekli bi, da je to maščevanje Boga Plamena.
Midva pa veva,
da je Bog Plamen skupek plinov 150 milijonov kilometrov proč,
- ki gori v veso... - Nehaj!
Knjig nama ni pustil zato, da delava orožje.
Kako veš? Zakaj nama je pustil knjige? Kaj je njegov razlog?
Razloži, profesor.
Nehaj.
Premišljuješ o tem?
O čem?
Kako bo, ko ga bova spoznala.
Če ga bova.
To naju bo vodilo. To je slika sveta.
Že vem, kje smo.
Naša reka teče v to večjo reko, ki se imenuje Misisipi.
In potem...
To je bilo nekoč mesto Pittsburgh.
Mislim, da je bilo...
Industrijsko mesto, znano po jeklarstvu.
Goddensova Zgodovina Amerike.
Oče nama je zapustil znanje in modrost vseh dob človeštva,
a vendar ti nekako uspe, da se zdi to dolgočasno.
Dolgočasni so loki in puščice.
Dolgočasno je brati in ne narediti.
- Čet, čet! - Čet, čet, čet!
Sinoči je Souter Bax
rodila otroka.
Toda otrok ni bil cel.
Ni se izoblikoval v človeka.
Ker ste me uročili, čarovniki!
Morali bi jih sežgati,
ne pa jim slediti.
Kar je prišlo iz nje,
je bil hudič.
Oni so krivi.
Otrok se ni rodil tak zaradi uroka.
Bog Plamen, sprejmi jo.
Tak se je rodil, ker ni sveže krvi.
Če nas je tako malo tako dolgo skupaj,
se kri plemena zgosti.
Skozi rodove smo spoznali, da brez nove krvi
pridejo pošasti.
- Preprosta genetika. Skupki DNK... - Tiho, Haniwa.
Ta otrok je svarilo za nas.
Morali bi ga upoštevati.
Moramo se dajati in pustiti vzeti.
Ne.
Moramo spet ven, na sejem, da s plesom odženemo pošasti.
Sejmov se izogibamo z razlogom.
Zunaj nas lovijo.
Tu smo varni.
Morda bi morali biti tu pametnejši pri izbiri partnerjev.
Potreba je velika, Baba Voss.
Že dolgo potrebujemo novo kri.
Ne, sem rekel.
Ti ljudje so že tako dolgo zaprti tukaj.
Zaprti? Zaprti?
Tukaj so zavarovani.
Oboje je lahko res,
zlasti ker jih toliko dvomi o tem,
ali smo tu zato, da bi bili varni pred lovci čarovnic,
ali pa zato, da sta pred njimi varna tvoja otroka.
Bolezni morajo prestajati brez zdravil.
Ne morejo trgovati, čeprav bi radi.
Brez vsega tega so.
Če jim prepoveš potovati,
bodo odšli sami.
Če bodo naši ljudje sami tavali po deželi,
bodo lovca čarovnic takoj pripeljali sem.
Potem je morda bolje, da nekako nadzorujemo, kam gredo
in s kom imajo stike.
Kaj predlagaš, ljubezen moja?
Poznam pot do nekega sejma.
Imajo nekaj zdravil, dobrine in novo kri.
Haniwo in Kofuna lahko obvarujemo le tako, da ta kraj ostane varen.
Če to pomeni, da moramo nadzirati, kam hodijo Alkennyji,
bomo to tudi storili.
Mi boste povedali, ko bo?
Ja, vaše veličanstvo.
Je?
Novice iz Sončevega groba, veličanstvo.
Novice?
Veliki Bog Plamen,
sprejmi mojo iskro v svoj plamen
in naj vstane tebi naproti.
Ni konec.
Kak teden nas ne bo. Sejem je nekaj dni hoda proč.
Antia gre, pa je mlajša od naju.
Haniwa, ne bom tvegala, da bi kdo izvedel za vajin dar.
Že 17 poletij ga skrivava.
Ne brez suma.
Bolje ohranjava skrivnost, kot veš, mama.
Kaj to pomeni?
Nista dovolj stara, da bi dajala ali širila seme.
Nočeva širiti ogabnih semen.
Potem bodita vesela, da ne gresta.
Zakaj bi hotela seme slepca?
Pridi sem.
Pridi sem, sem rekla.
Zakaj govoriš tako?
Ne vem. Oprosti.
Ker imam rada oba,
vidva pa mene,
se ne zmenim za nekatere misli.
Vem namreč, da mi ne bi lagala.
Po naključju si se rodila z zmožnostjo vida.
Ne misli, da si boljša, ker ga drugi nimajo.
Besede iz knjig pa zadrži zase, saj so včasih hudobne.
Te rože bodo zgnile, še preden pridem tja.
Zate so, da jih duhaš na poti,
da najdeš občutek za ples.
Kdo pravi, da bom plesala?
Več kot skrajni čas je, Bow. S tvojim očetom sva plesala.
V vrsto.
- Baba? - Ljubezen.
Zapomnite si, Alkennyji, "ljudstvo s slapa" smo.
Ne govorimo o preteklosti.
Srečno pot.
Haniwa.
Počasi!
Proti vetru hodiva. Ne slišijo naju.
Rad bi, da tako tudi ostane.
Zadovoljen?
Kofun.
Videla bova svet.
Kaj je to?
Morda je eden tistih krajev, od koder je vesoljska ladja odletela na Luno.
Poglej to kolo.
Ne spomnim se, da bi brala o tako velikih avtih.
Pridi, preden bo pretemno.
Sveža volna. Tenka kot svila.
Mreža za popravila oblačil.
Sem svečenik Boga Plamena,
brat ognja, ki me oblikuje kot Božjo kost.
Izvrševalec Božje volje.
Zgradili smo to svetišče plamena.
Privedli in sežigali smo čarovnike.
Vsi so bili obsojeni zaradi moči svetlobe.
Lovec čarovnic je tu.
Poglejte...
Ne. To je nekaj drugega.
...kako čarovnike svetlobe spremenimo v vročino.
Prosim.
Saj sploh ne vidijo.
Poglej njihove oči.
Sežgali jih bodo za prazen nič.
- Nehajte! - Prosim!
Motite se, saj sploh ne...
Lovec čarovnic nas ni našel, toda njegovo sporočilo se je razširilo.
Dobil je učence.
Otroka nikoli ne bosta varna.
Varna bosta doma.
Vsak misli, da je dom varen,
dokler ni več.
Na pomoč!
Haniwa!
Močen.
Mlad.
Zdrav.
Te ovce vsaj enkrat niso za ograjo.
Fethin?
Fethin!
Trgovci s sužnji!
Kaj je?
Trgovci s sužnji so tu!
Vzeli so mojo Fethin! Mojo punčko!
Fethin!
Trgovci s sužnji so bili!
Mama. Očka. Zbudita se.
Kaj delaš tu?
Mislim, da se je nekaj hudega...
Kje je Kofun?
Mislim, da...
Mislim, da so ga odpeljali.
Kdo?
Trgovci s sužnji.
Kaj pa delaš?
Zakaj smo se ustavili?
Fant se je odločil za odmor.
- Nekaj je narobe z njim. - Ugotovil bom.
Ne.
Jaz bom.
Če zakričiš, te zakoljem.
Je ne slišita? Ranjena je.
Spotika se, zato se še jaz.
Pa se ne spotikaj.
Prosim! Krvavi!
Kako veš?
Vonjalec sem.
Vonjam kri. In šepa.
Mojih strank ne zanima njena noga.
Malo poguma.
Ta bo dosegel dobro ceno.
Gremo!
Tam! Vidim dim. Po Cesti modrecev gredo.
Skrenili bodo z nje.
Za vas že, zame pa ne.
Pustili bodo sled. Videla jo bom.
- Zbrala bom bojevnike. Sledimo jim! - Ni časa.
Malo jih bo prišlo. Moram ju vrniti.
Haniwa, vodi.
Trobelika. Njihova je.
Si prepričan?
Popolnoma.
ŽIV SEM SLEDI STEZI
Mama? Očka?
Tukaj je sporočilo.
Kofun je pustil sporočilo.
Kakšno sporočilo?
Kako je pustil sporočilo?
Morali mi boste zaupati.
Zaupati? Kakšno sporočilo?
Kofun je napisal sporočilo in znam ga prebrati.
Ne. Od kod poznaš te besede?
Od kod poznaš besedi "napisal" in "prebrati"?
To je znanje iz škatle, mama.
Odprli smo jo.
Naučila sva se brati in pisati.
Prebrala sva vse knjige, ki jih je pustil.
Kdo jo je odprl?
Jaz.
Kaj pravi sporočilo?
- Mama... - Mojega sina ni!
Hočem ga nazaj! Kaj pravi?
Stražarji!
Sedite!
Kako ti je ime?
Kofun.
Jaz sem Fethin.
Si res mislil, da mi bodo pomagali, če jim poveš, da sem ranjena?
Prav. Ni za kaj.
Nisem tako mislila.
Hvala.
Previdno. Veliko kamenja je.
Mama.
Dobro sem.
Ja.
Vidim naprej. Iz stavbe se vije dim.
- So stolpi iz Božje kosti? - Ja.
Tu imajo sužnje, preden jih prodajo.
Če ne pridem do njega zdaj, ga bodo prodali.
Kako veš, očka?
Poznam ta kraj.
Moj oče je bil trgovec s sužnji.
In pred njim njegov.
Nekaj časa sem bil tudi sam.
Ni tako, kot misliš, Haniwa. Tvoj oče je bil drugačen.
Ne govori ji tega. Ni res.
Vzgajali so me, da vklepam, bičam,
pretepam in prodajam nedolžne ljudi.
Naučil me je mučiti.
Toda ta del sebe sem zakopal, tega človeka,
globoko v luknjo.
A zdaj moram storiti nekaj, za kar sem prisegel, da ne bom.
Kaj?
Moram ga zbuditi.
- Očka, lahko grem s tabo. Imam lok. - Ne.
Ne, ljubica.
Ne smeš videti, kar bom postal.
Kofuna bom pripeljal nazaj.
Zate bom dobil veliko Božje kosti.
Veliko Božje kosti.
Čet, čet!
Kaj je bilo to?
Zamiži.
Wech.
Veliki Baba Voss.
Veliki strahopetec.
Veliki
ubežnik.
Končno je napočil moj dan.
Vzel ti bom glavo.
Po tebi je.
Kar pridi!
Poberi.
Očka, pazi!
Tvoj sin!
Ne...
Očka.
Jaz sem.
Mama, jaz sem.
Mama, v redu je.
- Kofun? - V redu je.
Kofun.
Mama, v redu je.
V redu je.
Haniwa.
Tu sem, mama. Vsi smo tu.
Žal mi je.
Tako mi je žal.
- Tako mi je žal zaradi škatle. - Že dobro.
Žal mi je.
Mama?
- Mag... - Ne.
Mama!
Ne.
Mama?
Zaradi ničesar od tega, kar sva se naučila iz knjig
kar sva se naučila na sejmu,
kar sva se naučila v 17 poletjih,
nimam želje, da bi odšel od tod.
Pa Haniwa?
Kaj pa ti?
Človek je mrtev.
Slab človek,
a vendar je mrtev.
Ubila sem ga,
ker sem vedela, da ga lahko, ne da bi me dobili.
Zaradi vsega, kar sem se naučila,
kar sem prebrala,
vsega tega,
hočem oditi od tod.
Toda, mama,
strah me je tega,
kar sem in kar zmorem.
Hočem le, da veš, da te imam rada, mama.
In tebe, očka.
Nekega dne me lahko zaradi jezikavosti sežgejo.
Ne.
Že vem.
Vem.
Poznam vaju.
Moja otroka.
Ker sem poznala njega.
In čas je, da vama povem o njem.
O Jerlamarelu.
Čas je za resnico,
za vse nas.
Bil je dober človek.
Toda moč včasih pogoltne dobroto.
Povedala vam bom o njem.
Baba, pojdi po Paris.
Tudi ona mora to slišati.
Prevod: Rolanda Rebrek