Nem halok meg értük. A város hal meg értem.
Nyrie!
Mit hoztatok nekem?
Beszélünk. Nagy hibát követtél el...
Vajon ki lehetsz, hogy ilyeneket kijelenthess?
Opayol. Ők vitték el a holminkat.
Nincs itt senki. Elhagyatottnak tűnik.
Állj! A mellkasa! Tapintsd ki!
Lát!
Csizmás Jerlamarel fia. A testvérünk.
Hol van anya? Mi történt?
Elvitték?
Nem. Eleresztette a kezem.
Tamacti Jun!
Maghra hercegnő...
a Kane-klánból!
Chet-chet!
Maghra!
Itt vagyok!
Apa!
Fiam!
Még többen jönnek. Be fognak keríteni minket.
- Apa! - Mi történt?
Mi történt?
Én nem láttam, de ő igen, és...
Mit látott?
Mi... Miről beszél a húgom?
Megtaláltad anyát?
Láttam, ahogy elhagyja az erdőt.
Láttam velük, és...
Láttam meghalni.
Micsoda?
A vezérük elé vitték.
Könyörgött neki.
Úgy tűnt, meghallgatja, de kardot rántott és lesújtott rá.
És... megölte.
Nem! Nem lehet halott!
- Hazudik! - Nem.
Miért higgyek neki?
Én sem hittem.
Anya után mentem.
És ezt találtam.
- A zsákjára egy vértócsában leltem. - Micsoda?
A saját két szememmel láttam.
Sajnálom, de most menekülnünk kell.
Nem. Én nem menekülök.
Megkeresem azt, aki megölte, és végzek vele.
- Nem! - Apa!
Menekülünk.
- Micsoda? - A bosszúra bőven lesz alkalom.
Majd megválasztjuk az idejét. Most biztonságban kell tudnom titeket.
- Nem, akkor nélkületek... - Ide hallgass!
Vigyáznom kell rád!
Mennünk kell! Most! A nyomunkban vannak!
Tudok egy helyet, ahol elrejtőzhetünk.
Kövessetek!
Halott voltál, de mégis itt vagy.
Hogy lehet ez?
Hol a családom?
Ezek a látó gyermekek a tieid.
Ugye, így van?
Egy kérdésedre sem válaszolok, míg a családom biztonsága
nincs garantálva.
Az a parancsom, fogjam el őket. Bármi áron.
Akkor tőlem most más parancsot kapsz.
Nem te vagy a királynő.
És ez ki hibája?
Mondd meg az embereidnek, hogy sértetlenül hozzák őket elém!
Utána elmondok mindent, amit tudni akarsz.
Sőt, még többet is.
Igen, tábornok?
Üzenj az embereknek! A szökevényeket élve fogják el!
Bármi bántódásuk esik, rajtuk verem le. Sorsot húzunk,
és minden tizedik katona bűnhődik.
Megértetted?
Igenis, tábornok!
A parancsot kiadtam, ahogy kérted.
És most válaszolj a kérdésemre!
Volt egy idő...
amikor elég volt a szavamat adnom,
és habozás nélkül megbíztál benne.
Az jó régen volt.
Ez igaz.
De vagyunk, akik vagyunk.
Ezen nem változtat az idő.
Ha valaha bíztál bennem, hát bízz most is!
Kérlek...
mondd el, mi történt!
Erre!
Hol vagyunk?
Egy rejtett barlangnál.
Itt játszottam gyerekként.
Mély és sötét. Itt senki nem talál ránk.
Még van levegő.
- Zsákutca! - Az a jó. Megérkeztünk!
Csizmás!
Mit művelsz?
- Nyisd ki a kaput! - Nem tehetem.
Csizmás!
Hallgass meg! Nyisd ki!
Kérlek, ne hagyj itt minket!
Kérlek, ezt hagyd abba!
Miért csinálod ezt?
Befogadtunk. Az én szavamra fogadtak be.
Jobb lesz ez így.
Túl sokan vagytok, hogy mindőtökben megbízzanak.
Egy emberben könnyebb.
- Ég veletek! - Fiú!
- Ne! - Hé, fiú!
- Nyisd ki a rácsot! - Hé!
Nyisd ki a rácsot!
- Csizmás! - Nyisd ki!
Csizmás!
- Nem értem. Miért történik ez? - Tudtam, hogy ez lesz.
Nem hallgattál rám. Senki nem hallgatott rám.
Mondtuk, hogy ne tedd!
- Mit mondtál? - Tudja ő azt.
Kofun!
Mondtuk, hogy ne távolodj el a folyótól!
Azt is, hogy ne bízz a fickóban! Falra hányt borsó, ahogy mindig is.
Mert te kurvára tévedhetetlennek hiszed magad!
Nos, Haniwa, ide vezetett a csalhatatlan ösztönöd!
Bassza meg!
Mi van?
Ereszkedünk.
Kofun!
Ha leérünk az aljára, koromsötét lesz.
Van nálam kovakő. Csak gyújtós kellene.
A levél.
Ha a ketrecet le lehet ereszteni, vissza is lehet húzni.
Láttok valami eszközt hozzá?
Nem nagyon.
Van itt valaki.
Nem látok senkit.
Nem maradhatunk itt.
Ha nem juthatunk ki arra, amerről jöttünk, más utat kell találni.
Hamarosan ismét sötét lesz.
Akkor kövessetek!
Mit csinálsz?
Mit érdekel az téged?
Abbahagytad a munkát.
Észre fogják venni, és azt ne akard.
A báb mozog. Miért?
Ez így még rosszabb. Azonnal hívj valakit, hogy elvigyék innen!
Minek?
A hernyó hamarosan kibújik.
És közben a bábselymet teljesen tönkreteszi.
A Felügyelők nagyon nem szeretik az ilyet.
Hogy hívnak?
Mit érdekel az téged?
Még egy szót sem váltottunk, mégis nagyon aggódsz a testi épségemért.
- Tudni akarom a nevedet! - Cora.
És a saját testi épségemért aggódom.
Ha a Felügyelők, vagy ami még rosszabb, a Metsző megharagszik valamelyikőnkre,
akkor mindenki bűnhődik.
Nagyon őszinte leszek veled, Cora.
Ez így nem élet.
Oké, szóval te is egy afféle vagy.
Miféle?
Nem te vagy az első tehetős nő, aki itt térdepelve lamentál
megváltozott életkörülményei végett.
Itt kapok ételt, fedelet a fejem fölé, és senki nem molesztál.
Ennél sokkal rosszabb is lehetne, nekem elhiheted.
Lehet, hogy ennél is több járna neked.
Egy porcikám sem kíván ennél többet.
Nos, talán a kis barátunkhoz hasonlóan
új testrészeket növeszthetnél, hogy az igényt kielégítse.
Te ott! Miért tétlenkedsz?
Miért nem jár a kezed?
Örülök, hogy itt vagy.
Nem tudtam, hogy mit kéne kezdenem ezzel, és...
Ez sürgős dolog.
Ez majdnem odalett.
Folytasd a munkát!
Mondom, folytasd a munkát!
Eredj dolgodra!
Feltápászkodnál a kedvemért?
Iszonyatosan felidegesítesz ezzel.
Feltápászkodnál a kedvemért?
Nem.
Új vagy még. Majd beletanulsz.
Szóljatok, ha magához tér!
És teszünk még egy próbát.
Oly sok minden változik meg...
egy pillanat alatt.
A világ levedli bőrét, és újjászületik.
És én csak szomorúságot érzek.
Bárhogy is próbálkoznék,
nincsenek szavaim egy ilyen
nagyszerű élet méltatására.
Így csak annyit mondok...
Utódod máris
kudarcra ítéltetett.
Hiszen pótolhatatlan vagy.
De mindent elkövetek,
hogy megőrizzem azt, amit rám hagytál, és büszkévé tegyelek.
Jöjj!
Maghra?
Semmi baj, ne félj! Itt vagyok.
Itt vagyok.
Megváltozik majd sok minden.
De egy dolog soha nem fog:
Örökké a gondodat viselem.
Maghra.
Elképesztő, ahogy egy apró pillanat megváltoztat egy egész világot.
Hogy hány életet állít a feje tetejére.
Királyságok. Történelem. Minden más.
És mindezt egy haldokló indítja be azzal, hogy lánya fülébe négy szót súg.
"Neked kell uralkodnod... hamarosan."
Ha tényleg mondta, szavai fel sem érhettek azzal a pusztítással, amit te műveltél.
És az a te döntésed volt, Maghra. Nem az övé.
"Ha" ezt mondta?
Valaha minden szavamat készpénznek vetted.
Nincs kedvem a játékaidhoz.
Milyen játékok?
Amikor nagykorú lettem és támogatókat kerestem,
hogy eltávolítsam a nővéremet a trónról, az nem játék volt.
Amikor a tábornokok java része és a fél udvar támogatást ígért,
mert változást akartak, azt nem játékból tették.
És amikor a te kezedben volt a királyság sorsa,
és már csak a te támogatásod hiányzott a király kívánságának teljesítéséhez,
amikor egy szóval, egy aprócska igennel az egész világot megváltoztattad volna...
akkor te nemet mondtál.
- Az neked csak egy játék volt? - Gyerek voltál még...
Ahhoz elég idős, hogy megértsem, ami apám számára is világos volt,
a nővérem alkalmatlan volt a szerepre,
és gyengeségeit csak fokozta volna a felelősség súlya.
Szerettem a nővéremet, de tudtam, mivé válhat.
És ettől akartam megmenteni.
Mondd csak, nem igazam lett?
Igazad?
Eszes voltál.
Kedves és hűséges is.
De nem elég erős.
Bármit mondhatsz a nővéredről,
de a gyengeség bélyegét nem tudod rásütni.
Akkor is alábecsültél, ahogy most is.
Még mindig nem válaszoltál a kérdésemre.
A nővéred azt mondta, meghaltál.
Mindenkinek azt mondta, hogy Jerlamarel végzett veled. Miért?
Amint elbuktam, tudtam, hogy nem lesz maradásom.
Elmenekültem hát.
Ő meg hazudott nektek. És most itt vagyunk.
Nemcsak a koronát igyekeztél megszerezni,
ahogy a bukás után sem "csak" menekültél.
Elvetted tőle kedvenc ágyasát.
Egyáltalán nem okozott örömöt, hogy ezzel bántottam.
De Jerlamarel rajta keresztül nagy hatalomra tehetett volna szert,
és mégis engem és a menekülést választotta.
Ebből sejtheted, mennyi befolyásunk volt arra a kapcsolatra.
Képtelenek voltunk letagadni.
Hol van most? Hol van Jerlamarel?
Nem tudom.
A gyermekek megszületése előtt hallottam a hangját utoljára.
Akiket a Föld minden sarkában kerestem,
anélkül, hogy tudtam volna, valójában kicsodák.
Gyerekek, akik a mai napig szökevények,
akik megtalálására felesküdtem, és arra a fél életemet rászántam.
Akkor a sérelmeddel ahhoz fordulj, aki erre felesketett!
Menj haza, és követelj tőle válaszokat!
Hozatok valami ennivalót.
Addig is megköszönném, ha bent maradnál.
A jelenléted megzavarná az embereket.
Tamacti Jun!
Amint rájuk találsz...
békén hagysz minket?
Van itt valaki!
Hívatlanul jöttetek, ugye?
Igen, húgom. De nem állt szándékunkban...
Eljöttetek hozzánk. Miért?
Tőrbe csalt minket egy férfi... Egy fiú, aki elárulta bizalmunkat.
Csak a kiutat keressük.
Egy fiú.
Maradjatok, amíg kedvetek tartja. Gyertek!
Hol vagyunk? Ki vagy te?
Gyertek! Erre!
Semmi baj. Minden rendben lesz.
Hol vagyunk?
Mind itt ébredtünk, zárt ajtó mögött.
Egyikőnk sem tud többet, mint ti.
Az az íz a szátokban a Királynő Kocsánya.
Egy gomba. Elzsibbasztja az érzékelést.
És a fények?
Fények?
Nem mondtad nekik, Kofun?
Valamiféle világító bogarak lógnak le a mennyezetről.
Hallottam történeteket olyan klánokról, melyek a mélyben találtak menedéket.
Oly' sokáig voltak lent,
hogy már nem is emberek.
Bárkik is ezek, ha meg akartak volna ölni, már megtették volna.
Honnan veszed, hogy nem vagyunk halottak?
Mert anya nincs itt.
És van különbség aközött, ha valaki meg akar ölni, és ha a halálodat kívánja.
Lehet, azért hagytak itt, hogy végezzünk egymással.
Nos, akkor nagyot csalódnak,
mert míg itt vagyunk lent, együtt maradunk.
És addig maradunk együtt, míg ki nem jutunk.
Ha nem akarnak megölni, akkor adnak majd enni.
Azaz valakinek be kell jönnie azon az ajtón.
És amint az ajtó kinyílik, elmenekülhetünk.
De meddig?
Hogy érted?
Meddig bírjuk ki itt?
Tessék, ez még meleg.
Nem gyógyít meg, de segít elaludnod.
Miért segítesz nekem?
Öt nővéremmel és egy szörnyeteg apával nőttem fel.
Mind megszenvedtük a dühét és kegyetlenségét...
és vágyait.
És abban a hitben éltünk, hogy ennek soha nem lesz vége.
Amikor betöltöttem a kilencet, elegem lett.
Odamentem az ágyához éjjel, és szíven döftem egy késsel.
Aztán visszafeküdtem, és úgy aludtam, mint a bunda.
Érdekes.
Gyengének tartasz.
Azt hiszed, azért nem állok ellen, mert gyáva vagyok.
Nagyon tévedsz.
Mi ketten voltunk. A húgom meg én.
Apánk kedves ember volt.
Legalábbis a húgomhoz.
Rám sem volt dühös, nem vert,
nem kegyetlenkedett. Igazából, nem is érdekeltem.
Szigorú, kemény, hideg közöny. Nekem ez jutott belőle.
Hiába én voltam az idősebb,
a húgomnak akarta adni jogos jussomat,
akit én gondoztam, neveltem, óvtam...
minden eszközzel.
Neki szánta az én jövőmet.
Akkor tanultam meg...
hogy ebben az életben...
el kell venned, amit akarsz.
Mindent elvettem tőlük.
Mi volt ez a "minden"? Mit vettél el?
Több, mint amit el tudsz képzelni.
Egészen pontosan hányan is vagyunk itt?
A dolgozók? Úgy harmincan.
És hányan vannak ők?
Négy Felügyelő és maga a Metsző.
Milyen fegyverekkel bírnak?
Nem tudom. Késekkel, botokkal.
És ugye vannak még az Árnyak is. Kint ólálkodnak.
Soha nem lehet tudni, merre.
Ha elegen vagyunk,
és megszerezzük a fegyvereket, nem fog számítani.
Kövessetek, és úgy lesz, ahogy mondom.
Miért követnénk? Gőzünk sincs, ki vagy.
Hidd el nekem, amint elárulom a kilétemet, megértik.
Nos, én sem tudom, ki vagy.
Ezt akkor orvosoljuk, jó?
Nos?
Megtettem, amit kértél.
És híreim vannak.
Alszanak mind.
Tudom. Horkolnak.
Nem olyan hangosan, mint csecsemőkorukban, de így is hallom.
Megnyugtató hang.
Majdnem olyan régóta ismerem őket, mint téged a megérkezésük előtt.
Az nem lehet.
Hogy lehet az?
Emlékszem a napra, amikor megérkeztél a faluba.
Erős voltál...
de megtört.
Baba.
Emlékszem, az jutott eszembe, hogy:
"Vajon milyen rémségeken mehetett át ez a fiú?"
És azt mondtam magamban:
"Paris, ne hagyd, hogy még többet szenvedjen annál,
amennyit eddig szenvedett."
Sajnos ezt nem tudtam betartani.
Nagyon sajnálom, Baba!
Fogtam a kezét. Benne volt az enyémben.
Ott volt mellettem.
Ne!
Aztán eltűnt.
Én vagyok az, aki többre sarkallja a gyerekeket,
aki hajtja őket.
És ez vezetett ide.
Paris, ezt hagyd abba!
Hagyd! Hallgass!
Nekem kell összetartanom a családot.
Ez az én feladatom.
És ha azt sejtik, hogy megroppantam...
Ha csak egy pillanatra is megérzik, akkor mindennek vége.
Érted? Semmi rosszat nem tettél, csak szeretted őket.
És nem engedem, hogy ezért elnézést kérj.
Ami történt, az nem a te hibád volt.
Akkor kié?
Ne!
Ne! Eresszetek el, mocskos állatok!
Felség!
Amikor először hoztak elém,
szkeptikus voltam a hasznodat illetően.
Jártak már nálunk tehetős nők, és őszintén megmondom, nem nagyon bírták.
De te nem csak szimplán tehetős vagy.
Te valami teljesen más vagy.
A hadseregem eljön majd értem.
És akkor majd
kurvára meg fogod bánni minden egyes kibaszott lépésedet,
te kibaszott szardarab!
Kivégeztetlek!
Mindent megteszek majd,
hogy megfosszalak minden hatalmadtól, te rohadék!
El sem tudom képzelni, hányan álmodoztak erről a pillanatról.
A Boszorkányvadász messze jár innen.
De mielőtt elment, világosan meghagyta, hová megy és miért.
Arra az eshetőségre, ha valami olyan információra bukkanunk,
ami értékes lehet számára.
Abban, gondolom, egyetértünk, hogy a legértékesebb dolog a világon
jelenleg az én tulajdonomat képezi.
Az egyetlen kérdés az, hogyan bizonyítom ezt neki.
Hallottam egy történetet még régen. Talán te igazolhatod a hitelét.
Azt hallottam, hogy amikor egy Payan uralkodó trónra lép,
ünnepséget rendeznek a tiszteletére.
És a ceremónia során
eltávolítják az előző uralkodó bőre alá beültetett amulettet,
hogy azt az új uralkodó testébe bevarrják.
Asztalra vele!
Az amulett a szív felett található.
Igaz ez a történet?
Lám, lám. Igaz.
Köszönöm neked.
És most meglátjuk, mire képes.
Kérlek, várj!
Segítesz nekünk kijutni.
Pontosan ezért vagyok itt.
Amit teszek, tiltott dolog.
Ha meghallanak, pont olyan veszélybe sodrom magam, mint titeket.
Kérlek! Hadd mondjam el, amit tudok!
A nevem Delia.
Ez egy békés és nyugodt hely,
de a szabályai könyörtelenek.
A védelme érdekében nem érintkezhet a felső világgal.
Így aki egyszer lekerül, soha nem hagyhatja el.
Voltak korábban is hívatlan látogatóink,
akik eldönthették, hogy csatlakoznak-e hozzánk,
de nem azonnal, elhamarkodottan.
A visszatérés vágya túl erős, akarattal nem lehet elűzni.
Mennyi a várakozási idő?
Előttem öt tél és öt nyár után nyílt meg az ajtó.
Kizárt, hogy csak ezt akarod velünk közölni.
Miért vagytok itt?
Elhiszem, hogy...
egy fiú csalt ide titeket.
Bár mostanára inkább férfi ő, és nem fiú, mint amikor engem idecsalt.
Csizmás! Ismered?
Ő a fiam.
Nem sokkal a születése után rájöttem, hogy ő más.
A falu is hamar rádöbbent.
Próbáltam megvédeni.
Megértésért és könyörületért esdekeltem.
Hiszen csak egy kisfiú volt. A természet űzött vele gonosz tréfát.
Kicsúfolták, leköpték, megverték...
néha ennél is tovább mentek.
És az apja? Ő hol volt?
Elment.
Egy férfi, aki akkor csatlakozott a közösséghez,
amikor a fiú még nagyon kicsi volt.
Egy nap elment, és soha nem tért vissza.
Ahogy nőtt, a fiú egyre csendesebb és dühösebb lett...
míg egy nap nem bírta tovább.
Mit tett velük?
Azokkal kezdte, akik a legdurvábban bántak vele.
Párat álmukban ölt meg.
Másokat szabályosan levadászott, miközben rettegve menekültek előle.
Amikor velük végzett, jöttek azok, akik csak szavakkal bántották.
Mire a vérengzésnek vége szakadt, csak két Opayol maradt életben: ő és én.
Miért mesélted ezt el nekünk?
A gyerek az én hibám.
Így az ittlétetek is.
Bármelyikőtök is jusson innen ki élve,
ígérje meg nekem, hogy megtalálja a fiút.
Hogy megtalálja a fiamat...
és megöli.
Megteszem.
Ez tiltott terület. A bölcsek nem engednek ide senkit.
Én viszont már éreztem itt az Isteni Láng erejét. Fentről jött.
Haniwa, miért maradtál le?
Bocsánat! Láttam valamit.
Mit?
Úgysem értenéd.
Ő látta! Légy vele nagyon óvatos!
Apa! Szerintem én tudom, ez hogy működik.
Ezt kell húzni addig, míg a lift fel nem ér a felszínre.
És fentről lehet irányítani. Leküldeni.
De valakinek itt kell maradnia, hogy tartsa.
Hányan lehetnek?
Túl sokan. Megpróbálom feltartani őket.
Mindenki befelé!
- Ne, apa! Segíthetek! - Szállj be, fiam!
- Bent vagy? - Aha.
Apa! Rögvest visszaküldjük!
Itt vagyunk! Felértünk!
Apa, küldjük is le!
Segíts!
Ne!
Apa, mozdulj!
- Kofun! - Apa!
Haniwa!
Apa!
Apa! Itt vagyunk!
- Apa! - Mászik!
Itt vagyunk, apa! Minden rendben!
Hallasz minket? Itt vagyunk!
Kövesd a hangunkat!
Minden rendben!
Itt vagyunk!
Gyere, apa! Jól csinálod! Közel vagyunk!
Kapaszkodj!
Apa, el ne engedd!
Jobbra!
Apa, van egy perem tőled jobbra.
Ne! Apa!
Itt vagyunk!
Közel jársz!
Gyere, apa, mindjárt felérsz!
Nem tudom, mit...
Olyan közel vagy!
Túl messze van.
- Kofun, eléred? - Kinyújtom a kezem.
Apa! Fogd meg a kezem!
Apa! Nem érlek el!
Nem érlek el, túl magasan vagyunk!
Oké.
Apa!
Tarts ki!
- Apa! Kapaszkodj! - Kérlek, apa!
Megvagy!
Kérlek, kapaszkodj!
- Apa! - Fiam!
Nyújtsd a kezed!
Sikerülni fog!
Megvagy!
Megtaláltuk a kíséreted egy tagját.
Itt van.
Maghra.
Hozzád tartozik, igaz?
Igen.
Hagyj magunkra!
Kérlek!
Hol a családom?
- Nem tudom. - Otthagytad őket!
Küzdelem volt.
Próbáltam segíteni. Kerestem őket, nyomukat sem leltem.
Segíteni jöttem.
Akkor keresd meg a férjemet és a gyerekeimet!
Próbáltam!
És ha ezt kéred tőlem, ismét megpróbálom,
de másképpen is a hasznodra lehetek.
Nem kell más.
Láttam, hogy letérdelnek előtted.
Fontosnak tartanak, igaz?
Ahhoz erősnek kell lenned.
Én erőssé tehetlek.
Én tudok olyan dolgokat, amiket más nem.
Ha a szolgálatodban lennék, te is tudnál olyasmit, amit más nem.
Jobb az, ha nem hinniük kell, hogy fontos vagy.
Jobb az, ha elég erős vagy ahhoz, hogy bizonyítsd!
A szolgálatodba szegődöm.
És csak egy dolgot kérek cserébe.
Mit?
Hogy megígérd, nem leszel gonosz velem.
Mi az?
Kérlek, térj vissza a sátorba!
- Azonnal csatlakozom. - Nem megyek sehová.
Mondd el, mi történt!
Az üzenet küldője azt állítja, a királynő, a nővéred, az ő foglya.
Váltságdíjat akar?
Ha nem szállítjuk le a váltságdíjat
egy előre meghatározott helyre...
Közönséges csalás!
Hogyan rabolhatta volna el bárki is a királynőt Kanzuából?
Egy hadsereg védelmezi!
Egyeztetek az embereimmel.
Hamarosan csatlakozom hozzád.
Hadd segítsek!
Hogyan?
Tudom, ki küldte az üzenetet.
Hogy kinél van a nővéred.
Honnan tudod?
Mert még itt vannak.
Látom őket.
Fogadj fel alvezérednek!
Csak én segíthetek neked itt.
Mondd, hogy igen, és megteszem.
A feliratot fordította: Varga Attila