Maghra!
Fant dere mamma?
Hun ble ført til lederen deres.
Jeg så henne dø.
Jeg så etter henne.
Jeg fant denne. Vi må dra.
Jeg vet hvor vi kan gjemme oss. Følg meg.
Ingen vil finne oss her. Det er en grotte, godt skjult.
Vi er framme.
- Boots! - Lukk opp porten!
Lukk opp porten!
Nei!
Jeg hørte at når en Payan-monark bestiger tronen,
blir en amulett satt inn under huden like over hjertet.
Hvordan kan noen ha bortført dronningen?
Jeg er den eneste her som kan hjelpe deg.
Jeg vet hvem som har søsteren din.
Chet, chet!
Chet, chet, chet!
Dorian den eldre sa en gang...
"Den mest foruroligende lyden i den menneskelige erfaring er stillhet...
...når naturen trygler om jammer."
Stillhet under en fødsel, stillhet i et øyeblikk med overveldende hjertesorg.
Stillhet under påføring av ekstrem smerte.
Du kan være stolt av deg selv.
Trassen din er sterk.
Enkelte menn i min stilling ville kanskje la seg påvirke av den...
Plutselig måtte de kjempe mot medynk, svekket besluttsomhet...
...og så videre og så videre.
Bare for å være tydelig: De mennene er kujoner.
Det er en grunn til at jeg er i denne stillingen, og ikke de.
Åtte fingre fra nå av...
...begynner vi med tærne.
Jeg skal gjøre dette i dagevis til du forteller meg hvor min dronning er.
Jeg har destinasjonen der dronningen holdes fanget.
De venter oss ikke.
Det er flere dagers rask gange herfra.
Kompaniet gjør seg allerede klare til avmarsj.
Det er bare et par ting vi må avklare først.
"Avklare"?
Først, gutten.
Jeg er takknemlig for at han bidro til at vi fanget de to skyggene der ute.
Nå...
...vil jeg vite hvordan han gjorde det.
Han er ikke din sønn.
Så mye var klart i det øyeblikket han ble brakt til deg.
Men han kan også se, ikke sant?
Ja.
Nok et barn av Jerlamarel...
...med en annen kvinne.
Du fortjente mer enn det.
Ingenting av dette er guttens skyld. Uten ham hadde du ikke oppnådd en ting.
Jeg er heksejegeren, og det sitter en i teltet mitt i dette selvsamme øyeblikk!
Skyld har ingenting med det å gjøre. Jeg kan ikke ignorere hvem han er.
Naturligvis kan du det!
Han er med meg.
Han har min beskyttelse. Og jeg er datter av kongen.
Hva mer ønsker du å avklare?
Om han blir med oss.
"Blir med oss"?
Jeg flytter hæren. Jeg kan ikke etterlate deg her.
Absolutt ikke. Jeg drar ikke før familien min er funnet.
Flere dager har gått, og speiderne mine har ikke funnet noe.
- Du lovet! - Jeg lovet å lete.
Og fra mitt ståsted, har løftet blitt holdt.
La noen menn bli her. Jeg fortsetter å lete.
Jeg har ikke noe valg i dette anliggendet, og ikke du heller.
Gutt...
Jeg har glemt mer om dreping enn du noen gang vil vite.
Hvis du tror at du og jeg stiller likt fordi du kan se...
...må du tenke om igjen.
Det er greit.
Dette stedet er ubebodd. Farene er få her.
Noen få menn er nok til å garantere min sikkerhet.
Maghra, dronningen er i fare.
Hun kan være påført skade. Hun kan være død.
Vi vet ikke hvem som styrer kongeriket.
Vi vet ikke om det er noen som styrer kongeriket.
Kaoset som hersket før din families styre var forferdelig.
Uendelig rivalisering, nag og blodhevn.
Uten en Kane på tronen til å styre, vil det hele stikke hodet frem igjen.
Og du er med rette den neste Kane i arverekken.
En kontingent blir igjen og fortsetter letingen etter familien din.
Når det gjelder din tilstedeværelse...
...er ikke dette et valg for noen av oss.
Er du satt til å lede mennene som blir igjen?
Ja, Deres Høyhet. Fire menn under meg.
Åtte ville vært bedre.
Gjør det.
Du forstår hvor viktig oppdraget ditt er, ikke sant?
Ja, frue, selvsagt.
De er livet mitt.
Ja, frue.
Du må snakke med faren din.
Han vil ikke høre på noe av det jeg har å si.
Det er derfor du må snakke med ham.
Hvorfor meg?
Haniwa, det spiller ingen rolle hvem som snakker først.
Det er måten å komme videre på.
Du tror det er enkelt.
Det er det.
Bryt denne tausheten mens du kan.
Hvorfor stanser vi?
Vi slår leir her for natten. Faren din har gått i forveien for å speide.
Hvor langt unna er det?
Hvor langt er hva?
Å, jøss.
Jeg vet ikke om jeg er lettet eller om jeg håpet at vi aldri skulle finne det.
Jeg skal fortelle de andre.
Hvordan kan en dronning som aldri forlater palasset sitt
ende opp i veikanten uten annet enn en tjenestepike og en kusk?
Tror du noen forsøkte å styrte henne?
Jeg kan forestille meg en hel mengde ting.
Jeg prøver å la være.
Hun hadde fiender.
Det kommer med kronen.
Mer for noen enn for andre.
Hun er moren min. Du vet det, ikke sant?
Ansiktene deres, stemmene deres, måten de pustet på, til og med.
Jeg var så liten da moren min døde, men jeg visste det til og med da.
De to var helt like.
Så da hun døde,
føltes det ekstra grusomt at hver gang søsteren min var i nærheten...
...å høre henne, lukte henne, røre ved henne...
...sørget jeg over moren min nok en gang.
Jeg vil tro at det samme gjaldt for faren min.
At det var derfor han aldri fikk seg til å ta fra henne den ene tingen
hun skattet over alt:
Fødselsretten hennes.
Jeg har med mat til henne, slik du ba om.
Du kan kalle henne det hun er. Det fins ingen makt eller magi i det her.
Jeg har med mat til dronningen, slik du ba om.
Godt.
Fortsatt ikke i henhold til dine krav, hva?
Jeg hadde hørt historier om staheten din, hangen til selvdestruktivitet.
Da jeg hørte dem, syntes jeg de var selsomme, ikke til å stole på.
Men nå...
Kanskje du kunne bekrefte eller avkrefte et par for meg.
Jeg hørte at du drepte elskere fordi de snorket mens de sov.
Tjenere, fordi du ikke likte lukten av dem.
Du skar over tungene til ungpiker
fordi de ikke tilfredsstilte deg raskt nok.
Ønsker du å diskutere noen av disse, eller kanskje til og med få ros for dem?
Du kjenner reglene.
Bjellen ringer, og hvordan vet vi at du ikke prøver å rømme?
Bjellen ringer, og vi må respondere.
Bjellen ringer, og du får lide for det.
Inntil løsepengene dine er betalt,
er du en ressurs jeg akter å være veldig forsiktig med.
Så kanskje du bare skulle slappe av.
La oss fortsette samtalen vår, skal vi?
Vit at all den tid jeg fant disse historiene underholdende...
...er det særlig én som interesserer meg, som involverer en bestemt elsker...
...som knuste hjertet ditt og deretter forlot deg.
Haniwa.
Det jeg sa tidligere...
Jeg vet det.
- Det er bare fordi... - Det er greit.
- I grotten... - Jeg forstår.
Er du sikker?
Ja.
Hva tror du vi er på vei mot?
For å være ærlig, tror jeg du må styre forventningene dine.
Sette til side det vi vet om ham, ok?
At han forlot barnet sitt til å bli mishandlet
til han ble et monster.
- Vi vet ikke hva som faktisk skjed... - Mamma ville ikke dette.
Jeg kan ikke huske at hun snakket om ham uten å høres trist ut.
Jeg kan ikke huske at hun snakket om noe av dette uten at hun advarte oss.
Det må ha vært en grunn til det, Haniwa.
Syns du ikke det er rart at hun aldri fortalte hva den grunnen var?
Jeg vet ikke...
...hva som var... i hodet til mamma.
Men jeg vet at hun elsket ham.
Og det må være en grunn til det.
Du hørte det mens du sov.
Er det en ugle?
Ikke en ugle. Det der er en mann.
Vi er i Ødelandet, Baba. Lovløst territorium.
Og du er uvel.
Jeg er helt fin.
Vet barna det?
De trenger ikke vite det.
De vet alltid mer enn du tror.
Har Haniwa snakket med deg?
Hvordan det?
Hun holder på noe...
...noe hun ikke greier å sette ord på...
...og det skremmer henne.
Hun sørger.
Det gjør Kofun også.
Men han er ikke grepet av det samme mørket.
De er forskjellige. De trenger forskjellige ting akkurat nå.
Jeg ville tro at du av alle mennesker ville forstå hva hun trenger.
Hva mener du?
Husker du da jeg kom til deg?
Vreden, og hvor destruktiv jeg var?
Fordi jeg var redd.
Redd for å stole på deg...
...redd for å tro at jeg faktisk hadde unnsluppet og at det var sant.
Husker du hva du sa til meg da jeg gjorde det?
Jeg sa at hvis du ødela flere av tingene mine,
skulle jeg drepe deg mens du sov.
Ja. Men etter det...
...husker du hva du gjorde?
Du satt og ble hos meg til jeg greide å puste igjen.
Du ble hos meg så jeg skulle vite at jeg ikke var alene.
Haniwa har gått seg vill.
Hun står ovenfor en usikker framtid...
...en tapt mor og en ny far.
Men jeg skal gi henne rommet hun trenger.
Og som deg, skal jeg passe på at hun vet at hun ikke er alene.
Paris, hva er det?
Ikke mer lavendel.
Jeg smaker død.
Det har gått dager, kanskje uker.
Det er et menneske, ikke sant?
"En ny verden ligger bortenfor.
En ny gud bor i det indre.
Gå inn, og bli sett.
Gå inn, og bli dømt.
Gå inn, og finn døden.
Gå inn, og bli sett."
Jerlamarel.
Han har faen meg gått fra vettet.
Kanskje ikke.
Kanskje det er dette som skjer
når arbeidet ditt er viktig og du ikke vil ha besøk.
Paris, jeg vet ikke.
Du bør vite nå hvor farlig det er å være seende i denne verden.
At en må ty til alle midler for å holde den på avstand.
Jeg er enig med Paris.
Vi har ikke kommet så langt bare for å snu på grunn av noe sånt som dette.
Jeg vil at dere begge skal vite det vi dro ut for å få vite.
Jeg vil vite hva det er vi alle har ofret så mye for.
Jeg vil vite hva jeg ofret min hustru for.
Jeg trenger å vite det.
Kom.
Vi vet i det minste at vi er på rett vei.
Kofun.
Vi fortsetter fremad.
Jeg så fire vakter.
Én her, ved inngangen.
To til...
...som patruljerte mellom radene av silkearbeidere.
Og én ved det andre vinduet.
Så alle arbeiderne er stasjonære? Det er bare vaktene som går?
Ja. Og de dunker med stokkene sine for å annonsere at de er der.
Hva slags sko har vaktene på seg?
Hva slags sko? Er de av lær? Er de av tre?
Lær, tror jeg.
Og hva med dronningen? Vet du hvor hun er?
Jeg vet ikke hvordan dronningen ser ut.
Det var en dame dekket av blod her, på bakrommet.
Dekket av blod? Lever hun?
Jeg vet ikke.
Så du er sikker? Fire vakter og et område mellom dem?
Det var det jeg så.
Det var det du så.
Som om evnen til å se løser deg fra å ta feil.
Du har nok menn til å overmanne dem, ikke sant?
I det øyeblikket de hører oss, i det øyeblikket de fornemmer oss,
i det øyeblikket de blir varslet, er dette over.
Eneste måte å nå henne i live på,
er om det ikke er vakter igjen idet de vet at vi er der.
Én mann må gjøre det, én av gangen.
Jeg kan gjøre det. Jeg kan ta dem alle.
Jeg minnes at jeg ba om øynene dine, heks, ikke din oppfatning.
Kongerikets fremtid står på spill.
Jeg har litt på deg så langt jeg er villig til.
Med mindre, Maghra, du stoler på ham.
Glem at jeg spurte.
Organiser en fortropp. Signaler, ikke ord.
Den neste til å snakke vil bli meg, når jeg er rede til å kalle dere inn.
Hvis du ikke gir signal?
Da har jeg feilet, dronningen er død.
Dere brenner alt til grunnen,
og fører prinsessen til Kanzua og sette henne på tronen.
Jeg har ikke samtykket til det.
Hvis det kommer til det, vil du ikke trenge det.
Vil det komme til det?
Nei.
Kutter! Kom hit!
Vakter.
Vi har en inntrenger! Det er noen her!
Opp med deg, tispe.
Kniven min.
Trodde du jeg ville fortelle henne hvem jeg var uten å ha en plan? Hva?
Majestet?
Dronningen er her.
Hvorfor snakker hun ikke?
Jeg er så jævlig sliten.
Det ordner seg. Nå er du trygg.
Hvordan skjedde dette?
Hvordan fikk de tak i deg?
Jeg måtte dra.
Noen forsøkte å styrte deg. Hvem?
Så mange.
Du kommer snart til hektene igjen, og vi skal vende tilbake til Kanzua.
Men først kommer det en helbreder.
Hun er her.
- Forsiktig. - Selvsagt.
Kjenner vi hverandre?
Jeg er lei for at dette skjedde med deg.
Du burde ikke dra, Maghra.
Ikke før du har hørt nyheten.
Hvilken nyhet, Deres Majestet?
De forsøkte alle å styrte meg.
Hevdet at gudene var på deres side.
Og da de mislyktes, måtte jeg velge:
Å la dette kjetteriet ligge...
...eller å svare med mitt eget.
Hva betyr det?
Vil du ta meg med tilbake til Kanzua?
Kanzua fins ikke.
I årevis beholdt vi makten på grunnlag av nykkene til maskinene under oss.
Når de besluttet seg for å virke, ble vi forgudet.
Når de ikke virket, ble vi ikke det.
Jeg vil ikke være dronning fordi maskinene virker.
Jeg vil være dronning fordi jeg er.
Så nå vil historien gå sånn:
Gudene tok dammen.
De ødela den i vrede
og med den, de sanne kjetterne.
De svake, de selviske, de tilbakestående.
Men de lot meg være.
Bare meg.
Du ødela den.
Soldatene der ute...
I 20 år har de fulgt ordrene dine på grunn av løftet om at én dag
skal de vende tilbake til hjemmene sine, familiene sine.
Gjennom utallige slag...
...og elendighet og råskap,
var det det som holdt dem oppe.
Og du bare tok det hele fra dem.
Jeg gjorde det som måtte gjøres.
Jeg reddet dynastiet vårt.
Tror du at jeg går ut dit
og forteller mine menn at familiene deres ble drept for å redde dynastiet ditt,
og at de vil gjøre hva jeg sier etter det?
Dine menn?
Mine menn.
Og jeg tror de vil gjøre som jeg sier...
...for jeg er dronningen deres.
Jeg tror, for første gang på lang tid...
...at det er noe vi bør revurdere.
Vent.
Hva?
Hvorfor stopper vi?
Det er noe som ikke stemmer.
- Hva ligger framfor oss? - En fjellovergang.
- Fins det en annen vei rundt? - Nei, ikke som jeg kan se.
Paris.
Jeg fornemmer motstridende ting.
Jeg drømmer fare.
Men jeg er ikke helt sikker på hvor faren er.
Kanskje fordi det ikke er noen fare.
Vi finner en annen vei rundt.
Vi mister flere dager.
- Jeg sa vi finner en annen vei. - Det er ingenting her.
Kofun, fortell ham at det ikke er noe her.
Pappa, jeg ser ikke noe.
- Jeg skal gå. - Hei.
Kofun, hvor er Gudsflammen på himmelen?
Den er allerede bak fjellet.
Hvorfor skulle solen bety noe for deg?
Den gjør ikke det. Jeg prøver bare å finne ut
hvor snart det vil bli mørkt og dere fullstendig ubrukelige.
Baba.
Lydfeller.
Pek mot dem.
Ja.
Gå.
Ikke rør deg.
Det er en pil og bue. Vi trenger den.
Hva gjør du?
Jeg kan bevege meg i stillhet. Det kan ikke du.
- Haniwa, nei! - Ild opphør!
Er du Haniwa?
Ja.
Og du som ropte...
...hva heter du?
Kofun.
Barn av Jerlamarel,
bakenfor disse trærne er det en bro.
Dere kan gå over broen og inn i Opplysningens hus.
Fins det en helbreder i Opplysningens hus?
Dere kan ikke gå over.
Du sa nettopp at vi kunne krysse broen.
Bare Jerlamarels barn kan gå over til Opplysningens hus.
Det er bare én regel, og det er regelen.
Fortell Jerlamarel at vi er her. Han vil forstå.
Bare Haniwa og Kofun kan gå over.
Hør på meg...
Gutt.
Det er bare én regel, og det er regelen.
Du kan si til Jerlamarel at barna hans har reist hele denne veien
bare for å snu!
Vi snur ikke.
Hva snakker du om? Vi må snu.
- Hun trenger en helbreder. - Nei. Hun har pappa og Paris.
Han kan ta henne til en annen stamme.
Hva? Vi forlater henne ikke her.
Hun trenger oss ikke alle.
- Vi holder sammen. - Kofun.
- Nok. - Dette er galskap.
Nok.
Hør på meg.
Haniwa, Kofun,
vi har reist for langt, til en altfor stor pris, til å snu nå.
Jeg har tenkt på dette lenge.
Jeg ville ikke tro det, men Paris har rett.
Alle barn kommer omsider til en bro de må krysse alene.
Hva snakker du om?
Den dagen dere ble født, sto jeg på en mur og slåss for å beskytte dere,
og jeg har gjort det hver dag siden.
Det er det en far gjør for å beskytte barna sine.
Men en far må også vite når tiden er inne for å la barna gå,
så de kan finne sin egen vei.
- Den tiden er kommet. - Nei, det er ikke sant.
Det er ikke sant. Haniwa, si til ham at det ikke er sant.
Det er sant, Kofun.
Du og jeg lever i en annen verden enn ham.
Det har vi alltid gjort.
Vi vil aldri forstå hverandre.
Han brakte oss hit, vel vitende om det.
Hvorfor gjorde du det?
Fordi jeg faren deres.
Å, pappa.
Veslejenta mi.
Du tar feil.
Vi lever ikke i forskjellige verdener.
Du og broren din
er den eneste verdenen jeg har levd i siden dagen dere ble født.
Barna mine, jeg er like blind som enhver annen.
Men jeg ser dere begge to.
Jeg vil aldri slutte å se dere.
Men jeg hadde rett.
Denne dagen har kommet, og dere må møte faren deres.
Pappa, du er faren min.
Jeg er glad i deg, gutt.
Får vi se deg igjen?
Ja.
Bow Lion.
Dette vil kile litt.
Ja.
Bra.
Husk moren deres alltid.
Beskytt hverandre uansett hva.
- Pappa. - Kofun, nei. Stopp.
Han kommer til å være alene.
Han vil alltid ha Maghra med seg.
Og nå vil han ha dere to.
Jeg skal være med ham.
Lær av søsteren din.
Hun vet.
Nå...
...hør godt etter, begge to.
Synets gave kan gjøre blind.
Jerlamarel... er faren deres,
og han er seende.
Men han er ingen gud, og det er ikke dere heller.
Hvis dere skal bygge denne verdenen...
...må dere minnes moren deres.
Og dere må minnes Baba Voss, som lærte dere alt.
Og dere må bygge denne verdenen for de seende så vel som de ikke-seende.
Uten guder! Forstått?
- Forstår dere hva jeg sier? - Ja.
- Ok.
Å, barna mine.
Les bøkene for meg.
Unge mann.
Staven min.
Ok, gå. Gå nå.
Gå før det blir for mørkt for dere til å se.
Jeg fatter ikke at han dro fra oss.
Det var vi som dro.
Ok.
Vi kommer nå, vi to.
Haniwa og Kofun.
Du og jeg sammen, lille bror.
Alltid, lille søster.
Er du klar?
Nei.
Ikke jeg heller.
Kom igjen.
Du sendte dem av gårde alene.
Noen ganger beskytter du barna dine best
ved å la dem tro at du har sluttet.
Var det Maghra som sa det til deg?
Ja.
Det eneste hjemmet jeg har, er de barna.
Jeg har ingen andre steder å være.
Har du?
Så vi holder oss i nærheten?
Å, ja.
Vi holder oss i nærheten.
Hva nå?
Jeg vet ikke.
Jeg kan ikke se noe.
Tekst: Sissel Drag