Кілька століть тому
майже всі люди втратили здатність бачити.
Але через багато років зір повернувся.
Лихе світло колись уже ледь не знищило світ.
Два благословення. Боже полум'я.
Це дари Джерламарела.
Колись ми будемо разом.
Знайдіть його дітей і привезіть до мене.
Я Тамакті Джун. Генерал відьмоловів королеви Кейн.
У цьому світі зрячим бути небезпечно.
Здається, що вдома безпечно, та це не так.
-Треба йти негайно. -До річки.
Така подорож…
Ті з нас, хто виживе,
боюся, наприкінці не впізнають одне одного.
Мій батько був работорговцем… Я теж.
Усе це гниле місто хоче моєї смерті.
Я не вмру за це місто.
Воно вмре за мене.
Стій! Він бачить.
-«Ідуть відьмолови». -Мамо!
Я бачив її смерть.
Я чую голос мертвої жінки.
То слухай уважніше.
Слава принцесі Маґрі…
Де мої рідні?
Я хотів їм допомогти. Та вони раптом зникли.
Якщо спробуєш утекти, далеко не втечеш, а наслідки будуть…
неприємні.
Я знаю, де тримають королеву.
Я їхня королева.
Про це ми ще подумаємо.
Добре бути лейтенантом королеви.
Дякую за службу.
У час цієї кризи я поведу воїнів разом з сестрою.
Ми знайдемо моїх рідних.
І не затавруємо їх утікачами.
Ця дорога веде в королівство зрячих.
Мені потрібен зрячий король, щоб дав мені зрячих дітей.
Що ти пропонуєш?
Розкажи про свого сина.
Ганіво, Кофуне. Я Джерламарел. Ваш батько.
Ми отримаємо саме дітей Баби Восса?
Ви отримаєте його дочку, Ганіву.
Ти віддав мою дочку тривантійцям.
Вона потрібна генералу, бо він вважає її твоєю дочкою.
-Якому генералу? -Едо Воссу. Твоєму брату.
Ти це зробив.
Вежі з божої кістки.
Я за все життя стільки не бачив.
Вона тут.
Ходімо по твою сестру.
Там хтось є?
Гей ти. Назви своє ім'я.
Я сказав: негайно назви своє ім'я.
Я ніхто.
Дай свої вузли.
Тобі не потрібні мої вузли.
Чого це?
Я думав, що його вбив.
Ти проштрикнув його мечем наскрізь.
Він помер би від ран, але значно пізніше.
Іди сюди, хлопче.
Треба не бачити, чи вбив ти когось.
Треба це відчувати. Візьми меч.
Заплющ очі. Заплющ.
Устроми й смикни. Вгору.
-Відчуваєш? -Так.
Розірви всі нутрощі.
Якщо розрізати так, він точно не оживе.
Сліпота
Простягни ногу.
У нас знову будуть проблеми?
Лейтенант Рен, я прийшов перевірити, як полонена.
-Є що доповісти? -Усе гаразд.
Генерале, ви сказали, це на кілька днів, а минув уже місяць.
Ще недовго.
Не розумію, нащо її тут тримати.
Ти ж знаєш, вона неофіційна полонена.
Якщо Трикутник дізнається, що ви тримаєте в місті зрячу бранку,
-нам обом кінець. -Тобі ніщо не загрожує.
Ти виконуєш накази, тож виконуй їх. З радою я сам домовлюся.
Я тільки тобі можу це довірити.
Ви довіряєте мені виконати ваш наказ,
але не розповіли, хто вона й чому тут.
Мені теж цікаво, хто ви й чому я тут.
Я… головнокомандувач Едо Восс.
А ти говоритимеш… коли тебе питатимуть.
Продовжуйте, лейтенант.
Обладунок цього солдата ти не пошкодив.
Думаю, розмір тобі підійде.
Мені потрібен тільки нагрудник.
Потримай меча.
То як, підійде?
Це необов'язково. Головне – щоб був його запах.
Сину, дай меча.
Добре.
Ви з Періс отаборіться за 50 кроків серед дерев.
-При підніжжі гори… -Про що ти?
Я піду з тобою.
Ні, вас обох я звідти не виведу.
А як ти її знайдеш? Тобі потрібні мої очі.
Твої очі?
Тату, що ти робиш?
Баба!
-Тепер удар мене. -Що?
Я сказав: удар мене.
Вони почують кожен твій рух, так само, як і я.
Ти зрячий, і тому шумний і незграбний.
Годі тобі.
Кофун.
Сину.
Послухай мене.
Ми з мамою…
ростили тебе красенем, а не воїном.
Я не хочу, щоб ти бився, як доводилося мені.
Я ніколи не думав, що ти покинеш алкенні.
І не підготував тебе до цього.
Імовірно, я не повернуся.
Навчись битися з заплющеними очима, як сліпий,
як я тебе вчив.
Пам'ятай: очі зраджують.
Тату…
Хтось мусить вижити. Чуєш?
-Періс. -Так.
Іди сюди.
Послухайте мене. Чекайте тиждень.
Якщо я не повернуся, значить, я мертвий, і Ганіва теж.
Тоді забирайтеся звідси якнайдалі.
Періс, повтори.
Тиждень – і йдемо звідси.
Якщо я не вернуся, ви лишитеся вдвох.
Так.
Я поклявся сюди не вертатися.
Вертайтеся з Ганівою і поклянися ще раз.
Вибач, синку.
Я тебе люблю.
З тобою все добре?
Авжеж добре.
Тебе довго не було.
Надто довго в поході я їла недосмажену дичину.
У мене не такий шлунок, як у алкенні.
До Пеннси ще далеко?
Одразу за озером, ваша високосте.
Ну, тоді…
Уперед.
-Так! -Так!
Двадцять шостий прикордонний батальйон.
Вони не вийшли на зв'язок, і ми почали пошуки.
Мабуть, наткнулись на контрабандистів.
Ні. Це не контрабандисти.
Пане.
Заберіть їх.
-Поховайте з почестями. -Так, пане.
З поверненням, Баба.
Вузли.
Проходь.
Вузли.
Капітан Коджі?
Двадцять шостий батальйон?
Двадцять шостий повертається лише завтра.
Мене викликали раніше доповісти про втрати.
Дивно, правда ж?
Нічого дивного, якщо є втрати.
Ідіть до східної брами.
Дякую.
Ти повинна їсти.
Чому тебе турбує, чи я їм?
Не турбує.
Просто хочу, щоб тобі було добре.
Я вже кілька тижнів прикута до ліжка.
Повір, Едо міг з тобою вчинити й гірше.
Чому ж не вчинив?
За що він так зі мною?
Я вже сказала, що не знаю.
Я навіть не знаю, чому ти тут.
Генерал сказав, що його звати Едо Восс.
То й що?
Мій батько – Баба Восс.
Брат Едо?
Ви чули про нього?
Тільки легенди. Я була ще мала, коли він утік.
Едо шукав його понад 25 років,
щоб помститися за батькову смерть.
-Кажеш, Баба вбив рідного батька? -Так.
Я не вірю.
Не має значення, у що ти віриш.
Я потрібна Едо, щоб заманити сюди Бабу.
Більшість людей уникає мого батька за всяку ціну.
Генерал не такий, як інші.
І він довго чекав можливості впіймати Бабу Восса.
ТРИВАНТ СХІДНА БРАМА
Ви не знаєте мого батька.
Він прийде по мене, а ви не помітите, поки він не піде.
Може, твій батько й зайде в місто…
Наступний.
…але живий не вийде.
Упізнавчі вузли.
Це місто Едо.
Швидше. Покажіть вузли.
І він його чекатиме.
Отже, Едо – генерал, а ви працюєте на Едо.
То хто ви така?
Я людина, яка вже тобі відповіла на багато питань.
Добре. Ще одне питання.
Він знає, що ви зряча?
Зайдіть спробуйте.
Сексуальне задоволення на всі смаки.
Хоч би що ви хотіли…
-Задоволення гарантовано. -Оцініть красунь!
Бувай, рубіновий вівторку
-Хто дасть тобі ім'я? -Дякую.
Якщо ти змінюєшся щодня?
Усе одно я за тобою сумуватиму
Ви, ледачі вилупки!
Пильнуйте вогонь, щоб шлак не осів.
Ковалю. Цей має вади.
Мабуть, тріснув, поки холов.
Бо його поворушили.
Переплав його. І будь обережніший.
Військова сталь. Чорне руків'я. Справжній.
І такий же нагрудник. Рідкісна здобич.
Що за них даси?
Продавати чи купувати зброю – незаконно.
-Тоді я, мабуть, її заберу. -Чекай.
Десять мідяків.
Саме руків'я стільки варте. Двадцять.
За 20 мідяків
приведи мені солдата, в якого ти це вкрав.
Треба було сказати до того, як я його вбив.
Я знаю цей голос. Але цього не може бути.
Він належить мерцеві.
А якщо це не мрець,
його можна видати владі за 100 мідяків.
Так, але спершу зумій вийти звідси живим.
А я бігаю швидше за тебе.
Іди ти!
Баба Восс.
Мабуть, ти геть здурів, що сюди вернувся.
Я радий чути твій голос.
Але, мабуть, скоро я про це пошкодую.
Так, пошкодуєш.
Ходімо, в підсобці прохолодніше.
Як ти дізналася?
Я все життя це приховувала.
Як і ви. Я знаю, на що це схоже.
Джерламарел явно не ваш батько.
Ні.
Мої батьки живуть у Триванті.
А ваш батько чи мати?
Вони нормальні.
Брати теж.
Батьки Джерламарела були сліпі,
але я більше не чула про таких людей.
Є інші люди, такі як ви?
Я не знаю.
Мабуть, вам дуже самотньо.
Ви військова.
Не боїтеся, що інші дізнаються й спалять вас як відьму?
У Триванті не так, як у Пайї. Ніхто не вірить у відьом.
Але мене все одно стратять.
За що? Вони ж не вірять у відьом?
Наші урядовці не забобонні, але практичні.
Нашим законам уже кількасот років.
Колись мир був знищений через зір.
Вони не хочуть, щоб це повторилося.
Якщо я розкрию вашу таємницю генералу, для вас це буде погано?
Це буде слово доведеної до відчаю полонянки
проти слова вірного лейтенанта.
Як думаєш, кому він повірить?
І радій, що це так…
…бо інакше я б тебе вже вбила
й сказала б генералові, що ти пробувала втекти.
Ви б мене не вбили.
Ти мене не знаєш.
Я вже знаю вас краще за будь-кого іншого.
Її величність королева Кейн.
Навіть у цьому шумі я чую, що ти сердишся.
Ти дала слово продовжити пошуки моїх рідних.
І ми продовжимо.
Ми їх шукали більше місяця.
Не можна без кінця блукати полями.
Треба вертати собі королівство.
Тоді в нас будуть нові солдати
і база, з якої ми продовжимо пошуки.
Хоч, може, й безуспішні.
ПЕННСА
Треба йти.
Заспокойся, Бутсе.
Ти ріс на самоті і в злиднях,
а тепер ти чоловік паянської королеви.
-Хіба ти не розумієш, яке це диво? -Я тут відьмак.
Ти служиш певній священній меті. Вона тебе захистить. Не скигли.
Гарний зал.
Моя королево.
Ми такі раді, що ви вижили.
Почувши про зруйнування Канзуа, ми боялися найгіршого.
Лорде Гарлане, дякую за чудовий прийом.
Ваша присутність – честь для нас за будь-яких обставин,
особливо ваше тріумфальне повернення з мертвих.
Вітаю, лорде Гарлане.
Вітаю. Хто це?
Маґра?
Ви не впізнали мій голос?
Не може бути.
Це я, Гарлане.
Принцесо.
До нас вернулися обидві сестри!
Це справді дивовижний день!
Минуло стільки часу. Дивно, що ви мене пам'ятаєте.
-Авжеж пам'ятаю. -Добре.
І як я пригадую, ви моя велика шанувальниця.
Моя королево.
У вузлах, які ви надіслали нам перед прибуттям,
сказано про намір
зробити Пеннсу новою столицею Паяну.
Гадаю, ви не заперечуєте?
Навпаки, я уклінно вам дякую.
Я дуже давно вас знаю, щоб у це повірити.
Ми всі оплакували втрату Канзуа, моя королево.
Це воістину неймовірна трагедія.
Так.
У нас буде час поговорити про неї в менш людному місці.
Авжеж.
Можу тільки уявити, що ви пережили.
Геноцид вашого народу.
Вас вигнали в пустелю, за нижні стіни.
І я мав сміливість приготувати для вас гарну оселю.
Укріплену, ідеально розташовану.
-Вам буде зручно… -Який будинок у Пеннсі найвищий?
Оцей будинок. Мій будинок.
Справді?
Для мене честь перетворити його на ваш палац.
Зараз вас проведуть нагору.
Я не забуду вашої доброти, лорде Гарлане.
Принцесо Маґро.
Ну, здається, все полетіло шкереберть.
Ти дозволиш їй так просто забрати в тебе місто?
Вона королева.
Ти маєш більше солдатів, ніж вона – відьмоловів.
Це так, але її відьмолови краще вміють убивати.
Крім того, якщо поводитися правильно,
є й переваги в тому, що королева так близько.
Учора вона була мертва. Ближче мені не треба.
Керріґане, ти мій брат, і я тебе люблю,
але в тебе не розвинена уява.
І весь цей час
ти ховався в Паянських горах.
-Важко уявити тебе паянцем. -Я не паянець.
Я жив серед схованих племен.
Отже, ти не тривантієць.
Ти не паянець.
Ти хоча б чортів ґаніт?
Якісе…
Одразу до суті. Старий-добрий Баба.
Що тобі треба?
-Едо. -Чорт.
Він викрав мою дочку.
Я мушу дізнатися, де він її тримає.
Тебе давно тут не було, Баба.
Едо став солідною людиною.
-Я знаю, що він генерал. -Він головнокомандувач.
-Головнокомандувач? -Саме так.
Ти до нього не наблизишся.
І не треба. Він шкуру з тебе здере за те, що ти зробив.
Вона моя дочка.
Ти це розумієш?
Я вже давно в це не втручаюся,
та якщо він схопив її, щоб заманити тебе, вона буде не у звичайній тюрмі.
Припускаю, він її триматиме на третій базі.
Розкажи про третю базу.
Це закрита територія. Таємні військові штуки.
Там розквартирований полк спецпризначення Едо.
Як мені туди потрапити?
Ніхто не може туди потрапити, навіть урядовці.
Клятий Баба.
А чи варто забирати будинок у лорда Гарлана?
Я королева. Королева має жити в найвищому будинку.
Навіть королеві потрібні союзники.
Наше становище тут дуже непевне.
Доки руйнування Канзуа не матиме логічного пояснення,
ми вразливі.
-Ти занадто боїшся. -Ти недостатньо боїшся.
Твої люди вже раз тебе скидали.
Лорд Гарлан контролює армію, нам буде потрібен його захист,
-особливо після проголошення закону… -Годі.
Гарлан був простим придворним, але зумів стати володарем Пеннси.
Не знаю, як йому це вдалося. Можливо, тому що він не ідіот.
Покажи такому, як Гарлан, слабкість – і він візьме тебе під контроль.
Пам'ятай про це.
Будь обережна в спілкуванні з лордом Гарланом.
Треба, щоб він і командири армії були на нашому боці.
Я їхня королева.
На чиєму боці вони ще можуть бути?
Просто люблений монарх досягне більше за ненависного.
Ти кажеш про своїх дітей.
Я дала тобі слово, Маґро. Думаєш, не дотримаю?
-Шукай прихильності… -Королева не шукає прихильності.
…командирів і не пояснюй подій у Канзуа.
Я не повинна нікому нічого пояснювати.
Ваша величносте, лорд Гарлан і капітан Ґоссет.
Я їх прийму.
Покиньте нас.
Що ти скажеш про Канзуа?
Я вирішу, що треба казати, і скажу саме це.
Будь-яка твоя брехня стане й моєю брехнею.
Якщо так каже королева, це не брехня.
Лорд Гарлан! Кого ви привели?
Королево. Принцесо.
Дозвольте представити вам капітана Ґоссета, командувача Пеннси.
Це для мене честь, моя королево.
Напад на Канзуа – незрівнянна підлість.
Так.
Ми в повній бойовій готовності, відколи це почули.
Завтра очікую від вас повного звіту про стан оборонних споруд.
І ви його матимете.
Ви єдиний свідок, і якщо зможете сказати, хто наш ворог,
-це допоможе нам підготуватися. -Зможу.
І скажу, коли настане час.
Скликайте раду.
Я зустрінуся з ними за найпершої змоги.
Так, ваша величносте.
Маю ще одне дуже важливе питання.
-Маґро. -Принцесо?
Ти шукала їх 17 років. Можеш пошукати ще трохи.
Логічно.
Я хочу возз'єднатися з рідними.
Відправте кожного вільного солдата на пошуки.
Ми все перериємо.
Дякую.
Я піду з вами, щоб дати солдатам вказівки.
Чого не зробиш заради рідних.
Так.
Сподіваюся…
вас з сестрою влаштовує житло?
Так.
А тепер поговорімо серйозно.
Логічно, що після нападу на Канзуа
ми намагаємось укріпити оборону.
А ви погодилися вислати з міста потрібних нам солдатів.
Хіба що ви маєте причину не боятися другого нападу.
Місто добре укріплене.
У Пеннсі найбільший в Пайї гарнізон, правда?
Це одна з причин, чому я вибрала її.
А я думав тому, що ви вважаєте мене другом.
Мені потрібна ваша дружба?
Ширяться чутки, моя королево.
Чутки.
Так, усім відомо, що аристократи Канзуа
змовлялися проти вас.
Обережно, Гарлане.
Я завжди обережний, королево.
Моя відданість вам беззаперечна,
але Пеннса – велике місто.
Багато фракцій, багато впливових людей.
Вони щось підозрюють.
Припускаю,
що ви намагаєтеся щось мені сказати.
Те саме, що казав раніше.
Я ваш друг.
Я можу бути дуже добрим другом.
Матиму на увазі. Якщо це все, ідіть.
Я ще звикаю до нового дому.
Моя королево.
Бутс.
Так, королево.
Ти зрячий. Я добре виглядаю?
Ви красуня.
Хіба схоже, що ти мені тут потрібен?
Іди геть!
Керріґане.
І як там королева?
Така сама хитра й небезпечна, як я пам'ятаю.
Люблю таких жінок.
А сестра?
Ще не зрозумів,
але між ними панує цікава незгода.
Щось не так.
-Що саме? -Не знаю.
Варто довідатися.
Так чи так, а для впливу на неї мені потрібен засіб, про який ми говорили.
Знаєш, де він?
Його якраз ведуть сюди.
Добре.
А тимчасом,
здається, що правителя Пеннси вигнали з власної спальні.
Так.
Не диво, що його молодшого брата також.
Я знав, що ти це скажеш.
Боже полум'я. Захисти нашу Ганіву.
Бабу Восса, його батька.
Приведи їх цілими до нас.
Приведи їх до нас у мирі.
Дай…
Агов!
Ви тут не сама, правда?
Я можу спитати вас про те ж саме.
Але ви не самі, правда?
Ні, я не…
Відьмолови. Негайно ходімо звідси.
Чорт.
Не смикайся.
-Ганіво. -Мені треба йти.
-Ти не виберешся з міста. -Тоді дорога буде коротка.
Тепер ми підійдемо до кайданів…
Чорт.
-Я не хочу тебе кривдити. -То відпусти.
Відпускати теж не хочу.
Чорт!
Стійте.
Що відьмолови роблять так далеко від столиці?
Шукаємо брата й сестру алкенні,
-Ганіву й Кофуна. -Це не ми.
Вас упізнали наші пси.
-Це Кофун. -Неправда.
Не чіпайте його.
У тебе старий голос, тобто ти не Ганіва.
-То де вона? -Її з нами немає.
Ну, один – краще, ніж нікого.
-За наказом принцеси Маґри… -Маґри?
…негайно повертайся з нами в Пеннсу.
Що ви таке кажете? Вона не… Принцеса? Вона померла.
Запевняю, вона жива й вона сестра королеви Кейн.
Ви брешете.
Він каже правду.
-Що? -Вона жива.
Маґра жива.
-Що? -Треба йти. Негайно.
Ти впевнена?
Я дуже сильно відчула на ньому її життєву силу.
Дякую, що підтвердила те, в чому ніхто не сумнівався.
-Тепер ідемо. -Стійте, ні!
Стривайте, ми не можемо піти. Ми декого чекаємо.
Ганіву?
Так, і мого батька. Вони скоро будуть.
-Треба йти зараз. -Ми не можемо піти без них.
Тут лишатися не можна. Дуже небезпечно.
Ти підеш добровільно
або прив'язаний до мого коня.
Вибирай.
-Періс… -Маґра жива.
Кофуне, йди до мами.
Я зачекаю Бабу й Ганіву.
Я тебе саму тут не покину.
Я буду не сама.
Іди до неї.
Іди негайно.
Лорд Гарлан. Заходьте.
Ви впізнали мене за стуком.
Чи за ходою, коли ви підіймалися по сходах.
Так, я забув. Ви аюра.
І, будь ласка, у цих стінах не треба нудних формальностей.
Звіть мене Гарлан.
А ти, мабуть, хочеш звати мене Маґра.
Так я звав тебе в дитинстві.
-Ми вже не діти. -Авжеж діти.
Просто з віком стали сумніші й зліші.
Я приніс подарунок для твоєї внутрішньої дитини.
Звукова паличка.
Давно в мене такої не було.
Пам'ятаю, ти завжди любила такими гратися.
Так.
Тільки вони могли заглушити шум у моїй голові.
Дякую, Гарлане.
Це було найменше, що я міг зробити, Маґро.
Після того, як моя сестра забрала в тебе дім?
Я все роблю заради королеви.
Як я пам'ятаю,
ти все робив заради себе самого.
Схоже, у нас обох добра пам'ять.
Скажи…
ти була в Канзуа під час нападу?
-Ні. -Ні.
Тобто… свідків немає?
Спочатку ти відкинув титули, а тепер думаєш про зраду?
О, це тобі знайомо.
Ти ж повстала проти сестри
й намагалася захопити трон.
А потім про мене 18 років ніхто не чув,
тобто я чогось навчилася.
Точно.
До речі, де ти була?
Це надто довга історія для такого короткого візиту.
Справедливо.
Днями поговоримо.
І ще дозволь сказати,
що з тебе була б чудова королева.
Дорогі й святі жителі Пеннси,
хай Боже полум'я зігріє ваші серця.
Сьогодні я смиренно стою перед вами, як душа, перероджена через труднощі.
Через горе. Через смерть.
Тепер я ще більше, ніж раніше, вдячна вам за вашу віру,
вашу любов…
Маґро.
-…і мету, яку ви мені дарували. -Я тут.
Що там таке?
-Ми… -Церемонія через три дні.
-Ми домовилися. -…ми…
-Я зайнятий підготовкою. -…обрані.
Вона вранці прокинулася й вирішила інакше.
Це для неї типово.
Нашої любої столиці Канзуа, де правив мій батько
і його батько, а раніше – його дід,
більше немає.
Я була свідком, як кричали мої піддані, коли тонули.
Діти звали матерів, подружжя – одне одного.
Я була готова померти з ними,
але богиня мала на мене інші плани.
Я відчувала, що у мене всередині палає Боже полум'я,
яке зігріло мене, врятувало від неминучої смерті
і возз'єднало з сестрою.
З принцесою Маґрою, з якою ми не бачилися багато років.
І та сама богиня…
Єдина справжня богиня…
зібрала нас тут,
щоб оголосити Пеннсу новою столицею королівства Паян.
Мої любі паянці,
знайте: те, чого ви, мабуть, боялися, це і є правда.
Тривантійська армія повбивала наших людей…
…і зруйнувала Канзуа.
Чорт.
І зараз я скажу вам чому.
Шпигуни повідомили їм…
що я ношу дитину.
Дитину, яка все змінить.
Тому що він чи вона матиме божий дар бачення.
Я знаю: важко прийняти те, що суперечить
доктринам наших праотців.
Але я чула голос богині,
і богиня з'єднала свій дух з моїм і повернула мене до життя,
щоб я об'єднала всіх паянців і перемогла ворогів на заході
раз і назавжди.
Нам судилася перемога, і вона буде швидка.
Ми обрані, щоб охороняти тих благословенних дітей,
що проведуть нас у новий світ.
Світ, де зрячі й незрячі
житимуть разом у гармонії під моїм правлінням.
Бо ми паянці!
Ми паянці!
Ти бував у вугільній копальні?
Ні.
Тут не люблять гостей.
Тримайся ближче до стін. Не підходь до ям.
-Тебе чекатиме Снелл. -Снелл.
Даси йому оце. Він покаже тобі потрібний тунель.
Лізь по ньому щодуху.
Якщо вдихнеш гарячого повітря, згориш зсередини.
Дякую, Якісе.
-Ти, мабуть, загинеш. -Ні.
Привіт, друже. Маєш щось для мене?
Ходімо.
Цей тунель приведе тебе до третьої бази.
Але людина не витримає тут більше 30 секунд.
Лізь швидко, інакше згориш заживо.
Удачі.
Сібет.
-Що ти накоїла? -Те, про що ми говорили.
Ми не говорили про дитину. Батько – Бутс?
Не осуджуй. Його привели мені неспроста.
Ти не можеш знати, чи буде твоя дитина зряча.
До її народження.
Ти не можеш, а я можу.
Чесно, Маґро, я думала, ти будеш рада.
Як не за мене, то за себе.
Твої діти більше не відьми.
Це не матиме значення, коли нас усіх переб'ють тривантійці.
Не треба істерики.
Ти погодилася правити разом зі мною.
Я сказала, що буду правити, а ти будеш поруч.
-Тому ти тут. -Не має значення, де я,
якщо ти й далі не радитимешся зі мною.
А якби я з тобою порадилася, що ти сказала б?
Сказала б, що воювати з Тривантом – безумство.
Оголосивши по поверненні про зрячу дитину,
можна було викликати революцію проти нас з тобою.
Я сказала б, що в одній промові
є два різні способи нас убити.
І попри це я знов би виголосила ту промову.
-Сібет. -Маґро.
Королева може бути тільки одна, і це я.
Мудра жінка слухала б і вчилася,
а не вважала, що вміє правити королівством,
і тоді одного дня вона справді могла б дати цінну пораду.
Я дбаю про тебе… сестро.
Як завжди.
Привіт, друже.
Вибач, здається, я направив тебе не в той тунель.
Ковалю, це точно Баба Восс?
Я чув, як вони говорили з Якісом.
Ну, тоді
зачекаємо тут людей генерала
й отримаємо винагороду.
Що смішного?
Мерці думають, що їм заплатять.
Що ти таке кажеш?
Ковалю.
Ти ще можеш утекти, поки не прийшли солдати.
Уже пізно.
Ані руш.
Баба Восс, здавайся…
Стій.
Розійтись!
Оточити його!
Він тут!
Один раз ліворуч!
Ліворуч. Пішли.
Він рухається до площі!
ВХІД ЗАБОРОНЕНИЙ
-Тихо, хлопче. -Добре.
Перекрити вулиці й провулки!
Він у провулку, біжить до річки.
Ми стоїмо перед тобою, Матір Нас веде Боже полум'я
Що захищає всіх твоїх дітей
Усі ми сестри й брати
Стоїмо перед тобою, Матір
Нас веде Боже…
Я тебе чую.
І внюхала твій запах. Тож виходь.
Хто хоче чаю?
Вітаю, брате.
Едо.
Могутній Баба Восс.
Що вбивав ґанітів десятками. Убивця рідного батька.
Закутий, як простий раб.
І все тому, що не зміг себе змусити вбити хлопчика.
Це розчаровує.
Прошу, брате.
Моя дочка…
Твоя дочка?
Твоя дочка? Тобто дочка Джерламарела?
Прошу. Відпусти її.
-«Прошу»? -Її не стосуються…
-«Прошу»? Я просто… -…наші чвари.
Так дивно чути у твоєму голосі співчуття.
Пам'ятаю, як я молився, щоб ти виявив до мене хоч крихту співчуття.
Вибач. Я все життя шкодував про те,
-що з тобою зробив. Я… -Замовкни!
Не бійся.
У нас багато часу, щоб це надолужити.
Починай.
Едо.
Відпусти її.
Едо!
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк