Tu pats esi vainīgs.
Mans tēvs ir Baba Voss.
Īdo viņu ir meklējis, lai atriebtu sava tēva nāvi.
Esi sveicināts mājās, Baba!
Man jānoskaidro, kur viņš viņu slēpj.
Minu, ka viņa varētu būt trešajā bāzē. Tā ir slēgta zona.
-Īdo tur ir sava sevišķo uzdevumu vienība. -Stāt!
Viņš ir šķērsielā, kas ved uz upi.
-Vai viņš zina, ka esi redzīga? -Tu mani nepazīsti.
Es jau tagad pazīstu tevi daudz labāk nekā jebkurš cits.
-Mēs iesim tagad. -Kofun, ej pie savas mātes!
Pensa - jaunā Pajanas galvaspilsēta.
-Es te esmu ragana. -Viņa gādās, lai esi drošībā.
-Manu karalien! -Lord Hārlan!
Magra? Cik atminos, tu esi liela manis apbrīnotāja.
Šāds karalienes tuvums var radīt priekšrocības.
Tā bija trivantiešu armija, kas iznīcināja Kanzuu.
-Velns! -Bet es sevī nesu bērnu,
kurš piedzims ar Dieva dāvanu - redzi.
Sveiciens, brāli!
Tikai atlaid viņu!
Īdo!
Vai jūti lielas sāpes?
Tikai smeldz.
Ir laiks.
Nekā.
-Nekā! -Tēvs!
-Es neredzu. -Būs labi. Nesatraucies!
-Olomen, tas nepalīdzēja. -Tēvs, lūdzu!
Mēģināsim vēlreiz. Šī procedūra - izdari to vēlreiz! Pamēģini vēlreiz!
Man žēl. Tur neko vairs nevar darīt.
Tu kļūdies! Noteikti var.
-Olomen! -Tēvs!
Tev jāturpina lasīt. Visas medicīnas grāmatas - visu.
Tur būs atbildes.
Tēvs, esmu izlasījis visas grāmatas.
Un tās saka to, ka tavas radzenes ir traumētas tā, ka nav ārstējamas.
Neesi meklējis pietiekami!
Es nebūšu akls.
Tu mani dzirdi?
Es nebūšu akls!
Kas?
Tikai neiedomājies!
Kapteiņleitnante Rena.
Jā, leitnante.
Atvērt vārtus!
Tieši tā!
Un tā…
dižais trivantietis Tolivers, ievainots, taču dzīvs…
uzslējās savās piekusušajās kājās un uzkāpa zirgā.
Lai gan pērkons un lietus…
mazināja viņa maņas,
viņš izveda savus nogurušos vīrus cauri Asiņaino līdzenumu garajai zālei…
līdz ganiešu cietoksnim.
Viņa vadībā 20 trivantiešu karavīri…
turējās pretī ganiešu ordām…
visu nakti
un nākamo rītu, līdz ieradās bataljoni, kas mainīja notikumu gaitu.
Kurp tu mani ved?
Tad redzēsi.
Nekad agrāk tik augstu neesmu bijusi.
Jā?
Kad biju mazāka, izkāpelēju visus šos torņus.
Vienīgi tur es kā redzīga jutos drošībā.
Šķiet, man patika iet tur, kur, kā zināju, neviens cits nevar nokļūt.
Un tā es atradu šo vietu.
Kopš tā laika es par to rūpējos.
Agrāk cilvēki godināja redzi.
Mēs cenšamies, lai mūs sadzird, sajūt vai saož.
Viņu pasaulē visu bija paredzēts redzēt.
-Arī cilvēkus. -Ko?
Bija paredzēts redzēt arī mūs.
Šī man bija vismīļākā.
Es mēdzu sacerēt stāstus par to meiteni, kas redzama attēlos.
Nosaucu viņu par Gvendolinu.
Viņu sauc Alise.
Tu proti lasīt.
Šo grāmatu sauc Alise Brīnumzemē.
"Alisei uznāca liels nogurums no sēdēšanas krastmalā blakus māsai,
jo nebija nekā, ko darīt.
Pāris reižu viņa bija iemetusi acis grāmatā, ko māsa lasīja,
bet tajā nebija ne bilžu, ne sarunu."
Nē!
""Un kāda jēga no grāmatas," Alise nodomāja,
"kurā nav ne bilžu, ne sarunu?""
Stop!
Lielo brāl, tu labi turies.
Tavas rētas ir nieks, salīdzinot ar tām, ko atstāji uz manas muguras.
Ko tu esi izdarījis ar Hanivu?
Ar Hanivu?
Tu baidies par savu meitu.
Bailes ir sliktākas par sāpēm, vai ne?
Man bērnībā tā bija.
Sāpes, ko tu man nodarīji, bija…
ne tuvu nebija tik lielas kā bailes, zinot, ka tās nāks,
ka tu nāksi.
Un vari būt drošs -
Haniva iepazīs tās pašas bailes, ko es, - katru nakti.
Īdo, lūdzu, atlaid viņu!
Tu biji mans brālis.
Es joprojām esmu tavs brālis. Es to nožēloju.
Man vajadzēja tevi aizstāvēt, bet biju spiests…
Tu vēl nezini, ko nozīmē nožēlot. Vēl ne.
Bet tu uzzināsi.
Jo es turēšu tevi te…
un sitīšu ar pletni katru nakti par katru nakti, kad mani siti tu.
Un pēc vairākiem gadiem,
kad es beidzot izlemšu tevi nogalināt,
tu raudāsi aiz pateicības.
Turi viņu pie samaņas!
-Īdo! -Gribu, lai viņš sajūt katru cirtienu.
Nē. Īdo, tikai atlaid viņu!
Īdo!
Īdo, nē! Atlaid viņu!
Īdo!
Tak.
Apstāsimies tikai, lai pačurātu un uzpildītu blašķes.
Tieši tā!
Es gribu nomazgāties.
Negribu, ka tuvojies maniem vīriem.
Viņi ir izsalkuši un noguruši,
un raganas viņiem nepatīk pat labākajos apstākļos.
Nāc!
Ar cik raganām līdz šim esi runājis?
Pirms tevis - ne ar vienu.
Ja esmu pirmais, kā tu zini, ka no mums jābaidās?
Tādi cilvēki kā tu iznīcināja veco pasauli ar savām mašīnām un indēm.
Tava suga bija atbildīga par miljonu cilvēku nāvi.
Un tava - par tūkstošu nāvi.
Jūs alkeniešus…
manu cilti, noslaucījāt no zemes virsas.
Viņi zināja, ko nozīmē dot patvērumu raganām. Tāds bija karalistes likums.
Jūs nogalinājāt bērnus. Mazuļus.
Manis tur nebija.
Un ko tu būtu darījis, ja tur būtu?
Es esmu ragana.
Kurš ir nogalinājis vairāk cilvēku - tu vai es?
Manu karalien,
es stādu jums priekšā Pensas dižākos prātus - jūsu valsts padomi.
Kādu manu padomi?
Jūsu valsts padomi, manu karalien.
Kas dos jums padomus, izpildīs jūsu pavēles.
Mēs esam sanākuši, lai izveidotu nevis valsts, bet kara padomi.
Majestāte, protokols prasa, lai kara padome tiktu sasaukta
pēc oficiāla kara pieteikuma.
Viņš man mācīs protokolu.
Karš tika pieteikts pret mums.
Kapteini Goset, es uztraucos, ka nesaproti, kas ir likts uz spēles.
Varat būt droša, ka saprotu, Majestāte.
Un viss, ko šeit saku, ir teikts ar lielāko cieņu
un saskaņā ar jūsu vēlmēm.
Ja mums ir jāpretojas varenajai trivantiešu armijai,
mums ir jāpastiprina aizsardzība visā karalistē.
-Kapteini Goset… -Aizsardzība?
Pats Dievs mums ir licis trivantiešus sakaut.
Mums ir jāgatavojas uzbrukt, nevis aizsargāties.
-Sibeta… -Kas?
Atvainojos. Jūsu Majestāte!
Princese Magra, ja tev ir kas sakāms, tad saki!
Paju ir novājinājis Kanzuas zaudējums
un haoss, ko radīja pieņēmums, ka esat mirusi.
Mēs tikko iesvētījām jaunu galvaspilsētu.
Varbūt mums kādu laiku vajadzētu parūpēties par karalisti,
organizējot un nostiprinot savu armiju,
vienlaikus, protams, saglabājot modrību pret Trivantesas draudiem.
Visi… ārā!
Ārā!
Sibeta…
Vai tu dzirdēji, kas tikko notika?
Kas?
Ļaužu pilna telpa klusi apšaubīja manu autoritāti,
prātojot, vai viņiem tai vispār vēl jāpakļaujas.
Kapteinis, kurš ar mani strīdas.
Politiķi apcer nodevīgas domas,
kas visas beidzas ar mūsu galvas atdalīšanu no ķermeņa
un mūsu karaliskās asinslīnijas izbeigšanu uz visiem laikiem.
Un šajā nodevības pilnajā telpā
manis pašas māsa man iebilst.
Karš ir pašnāvība.
Cik cilvēku tu esi gatava upurēt savu melu dēļ?
Tie, kas mirs, mirs varoņa nāvē…
par Paju…
par jauno pasauli, kuru uzcels mūsu bērni.
Kuri arī ies bojā līdz ar mums visiem,
kad trivantieši nodedzinās Paju līdz ar zemi.
Nevar būt, ka tu tici, ka varam viņus sakaut.
Kādēļ tad es tiku saudzēta, ja ne tādēļ?
Dievs manās miesās ielika redzīgu bērnu -
bērnu, kurš tiks nosaukts mūsu tēva vārdā,
lai padarītu šo karalisti par kanālu, caur kuru pasaulē atgriezīsies redze.
Tas ir mans liktenis.
Dievs, palīdzi mums! Tu tiešām tici tam, ko saki.
Mēs uzveiksim Trivantesu,
pārņemsim tās armiju
un kļūsim par vienu īstu karalisti šajā zemē.
Sibeta!
Ir jābūt citam ceļam.
Tu pati biji klāt…
kad Tamakti Džuns ar tavu svētību izvilka zobenu, lai mani nogalinātu.
Un Dievs to nepieļāva.
Būtu labi, ja tu to brīdi atcerētos, māsa.
Un atcerētos arī to, ka tā biju es, kas tevi todien izglāba,
nevis otrādi.
Haniva!
Ja tā būtu mana gulta, es nespētu iedomāties, kādēļ lai kāptu no tās ārā.
Vienu iemeslu es tev parādīšu.
Dārgakmeņi.
Šis ir kā debesu gabaliņš.
Kas tur rakstīts?
"Mūžam".
Skaisti.
Vienīgi, ka tā nebija.
Skaisti?
Mūžam.
Varbūt tāda bija sajūta.
Es atvainojos.
Nē.
Pajanas karaliene ir paziņojusi, ka viņa gaida redzīgu bērnu.
Viņa apgalvo arī to, ka tā bija mūsu armija,
kas uzbruka galvaspilsētai Kanzuai.
Tātad karaliene ļaudīm meloja.
Tad kāpēc lai mēs ticētu, ka viņa ir patiesāka,
runājot par šo it kā redzīgo bērnu?
Kā viņa ko tādu varētu zināt?
Viņa to varētu zināt, ja redze būtu tēvam.
Atļauj tevi pārtraukt, virspavēlniek,
jo es jau saprotu, uz ko tas viss ved.
Ir daudz ziņojumu par vismaz vienu redzīgu pajanieti.
Tu runā par Džerlamarelu.
Džerlamarels nav cilvēks. Viņš ir tikai mīts.
Mēs to skaidri nezinām.
Ģenerāli Vos, mūsu rietumu robežai
nemitīgi uzbrūk ganieši,
bet tu gribi atvērt vēl vienu fronti austrumos,
balstoties uz baumām un tenkām.
Redze atgriezīsies.
Un tauta, kas pirmā izmantos tās spēku,
būs tā, kas pasaulē dominēs.
Padome ir nogurusi no šiem teorētiskajiem apgalvojumiem.
Jebkura tauta, kas sper kāju redzīgo sabiedrībā,
sēj savas iznīcības sēklas.
Un tajā neticamajā gadījumā, ja redzīgi cilvēki uzradīsies,
viņi tiks sodīti ar nāvi kā apdraudējums mūsu republikai.
Citas tautas var domāt citādi.
Mēs neesam zaudējuši karā 200 gadus.
Un nav pamata domāt, ka sāksim tagad.
Tava apsēstība ar redzi bija interesanta kā stratēģisks vingrinājums,
bet nu tā var izraisīt apjukumu.
Mums jāpievērš uzmanība rietumiem,
kur ganieši pulcējas arvien lielākā skaitā.
Tautas pārstāvis piekrīt militārajam.
Bankas pārstāve piekrīt tautas pārstāvim.
Padome ir lēmusi.
Paldies par dienestu, virspavēlniek.
Labrīt!
Es iemigu.
Nespēju saņemties tevi modināt.
Par ko tu domā?
Es prātoju…
kas notiktu, ja es tevi atlaistu.
Tu varētu nākt man līdzi.
Man te ir dzīve, ģimene, karjera.
Kāpēc lai tu paliktu vietā, kur tevi var sodīt ar nāvi par to vien, kas esi?
Tu runā tā, it kā redze būtu vienīgais, kas man ir.
Esmu Trivantesas kareive.
Esmu meita, mazmeita un mazmazmeita
cilvēkiem, kuri Trivantesu cēla,
kuri par to cīnījās un mira.
Nekas no tā tevi neglābs, ja atklāsies tavs noslēpums.
Mēs varētu aizceļot uz austrumiem.
Tu varētu iepazīties ar manu brāli.
Varbūt mēs varētu atrast citus tādus kā mēs.
Mēs varētu palīdzēt mainīt pasauli.
Tu domā, ka mēs esam īpašas.
Bet mēs neesam.
Esam tikai… citādas.
Domāju, ka esam īpašas tāpēc, ka esam citādas.
Ja redzei ir jāatgriežas, tā atgriezīsies.
Tas nav mūsu uzdevums - mainīt pasauli.
Mūsu uzdevums ir…
izmantot redzi, lai padarītu visu labāku tur, kur esam.
Un kā lai to izdarām?
Nu…
tu varētu sākt ar to, ka man palasītu.
Labprāt.
""Es varētu tev izstāstīt savus piedzīvojumus
kopš šī rīta," mazliet bikli teica Alise.
"Bet stāstīt par vakardienu nav jēgas,
jo tad es biju pavisam cits cilvēks.""
Tātad šis ir varenais karotājs… Baba Voss.
Tagad nekāds karotājs vis neesi, ko?
Atpakaļ!
Zemē!
-Paliec zemē! -Tu salauzi man degunu!
Ser!
Baba Voss.
Četras dienas uz kāķa.
Man būtu tev jāpateicas.
Piedod! Nevaru piedāvāt neko stiprāku par ūdeni.
Bet… ņem!
Es pazīstu tavu balsi, raganu medniek.
Dzirdu to nakts murgos.
Tamakti Džuns.
Tu nogalināji manu sievu.
Es tev nepārmetu, ka gribi manu nāvi.
Esmu daudz darījis pāri tev un taviem ļaudīm,
bet tavu sievu nogalinājis neesmu.
Kaut kad es tikšu cauri šīm restēm,
un, kad tā notiks, tev sāpēs.
Ieklausies manī! Es biju tas, kuru atstāja nomirt, nevis Magra.
Nesaki viņas vārdu! Nesaki viņas vārdu!
Es nekad viņai nedarītu pāri. Viņa ir mana princese.
Princese? Par ko tu runā?
Tu runā nesakarīgi, raganu medniek.
Tava sieva piedzima Viņa Augstībai karalim Vulfam Keinam.
Es tiku zvērināts aizstāvēt viņu kā likumīgo Pajanas troņa mantinieci.
Tu melo. Tu esi melis.
Pajautā pats sev, kāda jēga man būtu tev šajā brīdī melot.
Tātad mana sieva, kuras bērnus tu medīji kopš viņu dzimšanas dienas…
Tu saki, ka viņa ir princese?
Tieši to es saku.
Un saku tev arī to:
kad viņa un karaliene mani pameta, viņa bija pat ļoti dzīva.
-Nāc! -No vienas puses uz otru, tēvs!
Pēc katra šūpojiena uzsit!
Veido pastāvīgu kontaktu, ja vari.
Turi nūju tālāk!
Tev izdodas. Labi. Kļūs vieglāk, tēvs.
Nerunā ar mani kā ar bērnu!
Laid vaļā!
Es atradīšu ceļu bez citu palīdzības! Skaidrs?
Ko darīsim?
Viņš pieradīs. Dod viņam laiku!
Dievs Liesma!
Tu esi pasargājis mani no ienaidniekiem - zināmiem un nezināmiem.
Dod padomu savai uzticamajai kalponei! Stiprini manu apņēmību, ka to neiedragātu.
Es kalpošu tavai gribai, ja tu mani pasargāsi pēc sava labā prāta.
Jūsu Majestāte?
Velns!
Atvainojos, manu karalien!
Lords Hārlans lūdz mirkli jūsu laika.
Dod viņam atļauju un tad ej!
Jā, manu karalien.
O, jā.
Man patīk lavandas piena vannas smarža.
Lord Hārlan,
tev ir bīstama tieksme kļūt arvien neformālākam.
Kāds to varētu noturēt par necieņu.
Tieši pretēji.
Ar baudu atceros mūsu kopīgo vēsturi -
savu bērnību jūsu tēva galmā.
Domāju: tās dēļ mēs uzticamies viens otram vairāk nekā tikai karaliene un padotais.
Jūs tā nedomājat?
Kas aizved mani pie šīs vizītes nolūka.
Nespēju vien sagaidīt.
Drosmīgs gājiens - sākt karu tik drīz pēc jaunas galvaspilsētas iesvētīšanas.
-Ja tev tam trūkst iekšu… -Man trūkst iekšu zaudēt.
Tev par laimi tu esi uzvarētāju pusē.
Appreciet mani!
Nav gluži tāda reakcija, uz kādu es cerēju.
Kad tava augstprātība pārsteidz pat mani,
tev varētu būt laiks pārvērtēt savu skatījumu uz pasauli.
Jums mani vajag. Manu armiju, manus ļaudis.
Tu domā - manu armiju un manus ļaudis.
Jūs piesakāt karu lielākajam militārajam spēkam pasaulē.
Lai būtu kaut cerība uz veiksmi,
jums vajadzīga nedziestoša katra vīra un sievas uzticība.
Jums ir Pensa un būs visa Paja.
Un man likās, ka man tā jau ir.
Jā.
Jūsu pavalstnieki varētu mirt, lai aizsargātu savu likumīgo valdnieci, bet…
varu derēt, ka viņi būs mazāk gatavi ziedot savu ādu,
lai aizsargātu bērnu, kas, viņuprāt, ir ragana.
Un ja es tevi apprecēšu?
Es te nosaku likumus jau veselu paaudzi.
Kā redzīga bērna audžutēvs es varēšu mainīt uzskatus, kas būs jāmaina.
Nespēju iedomāties labāku veidu, kā nostiprināt jūsu stāvokli.
Un tavējo.
Protams, arī manējo.
Kādēļ gan vēl es to darītu?
Vari dabūt manu māsu.
Esi audžutēvs viņas redzīgajiem karaliskajiem bērniem!
Viņai tādi ir divi.
Vai tad Magra jau nav precējusies?
Baba Voss ir miris.
Un jebkurā gadījumā alkeniešu mīcīšanās savās teltīs
pēc Pajanas likumiem nav nekāda laulība.
Diez vai Magra domās tāpat.
Lord Hārlan, vai novērtē par zemu savu šarmu?
Parunāsiet ar viņu?
Jā.
Tagad nāc šurp un nometies karalienes priekšā ceļos!
Atvērt vārtus!
Divas ceturtdaļas augstāk!
Pa labi viens.
Nāc! Nedrīkstam te palikt.
Paga!
Taisni.
Pa kreisi divsolis.
Tas zēns ir redzīgs.
Teicu - pa kreisi!
Tu teici, ka esi vienīgā.
Tā ir Īdo slepenā programma. Šis zēns ir Džerlamarela dēls.
Viņš viņu apmācīja, kā bija vienojies ar ģenerāli.
Džerlamarela?
Tad ko - viņš vienkārši…
vienkārši atdeva to zēnu prom?
Rena, viņš ir bērns!
Viņš atdeva prom arī mani. Vai saproti?
Viņš atsūtīja mani nomirt.
-Tu nemirsi. -Mēs abas zinām, ka Īdo mani neatlaidīs.
Haniva!
Es darīšu visu iespējamo, lai tu būtu drošībā. Apsolu.
Tev man jāuzticas.
Es uzticos.
Ej!
Ģenerāli, ser!
Leitnante! Paņem cietumnieci un noved lejā uz ielas!
Kāpēc? Kas notiek?
Noved meiteni lejā! Tagad!
Tēti?
Tēti!
Piedod! Tā ir tikai mana vaina.
Gribēju dot tev iespēju vēl pēdējoreiz dzirdēt meitas raudas…
pirms aizsūtu viņu kalpot republikas vajadzībām.
Trivantesas ļaudis,
nododu jums lielo gļēvuli Babu Vosu.
Slepkava!
Pagājušas 25 ziemas, kopš viņš nogalināja Teo Vosu,
manu tēvu,
un no pilsētas aizbēga.
Bet trivantieši taisnīgumu nekad neaizmirst un nekad nepiekāpjas -
pat tūkstoš ziemās.
Ved uz priekšu!
Vienreiz apkārt pilsētai.
Nē, nē. Tēt!
-Nē! Nē, nē. -Slepkava!
Gļēvulis!
-Haniva! -Nē, nē.
Nē, lūdzu. Lūdzu!
Ģenerāli, kāpēc gan viņu neatstāt pie manis mazliet ilgāk?
Viņa ir vērtīgs informācijas avots.
Nē. Esmu prasījis no tevis jau pietiekami, Rena.
Turklāt viņa var dot ko vairāk par informāciju.
Aizved cietumnieci uz manu māju! Tagad!
Ser!
Aizved!
Kusties! Aiziet! Nu!
Lūdzu…
Viņas Augstība karaliene Keina.
Viņas Majestāte princese Magra.
Pastaiga starp ļaudīm? Nešķiet tev raksturīgi.
Pensas iedzīvotāji ir pieredzējuši pārāk lielu atšķirtību no troņa.
Mums jādara viss, ko varam, lai iegūtu viņu sirdis un prātus.
Ak tad to mēs darām - iegūstam sirdis un prātus.
Jā. Bet, ja tu tiešām gribētu būt noderīga,
ir arī lielāki un stratēģiski nozīmīgāki soļi, ko veikt.
-Stratēģiski nozīmīgāki soļi? -Es pateicu Hārlanam, ka tu viņu precēsi.
Ko?
-Ko? Tu joko. -Nē.
Viņas Augstība karaliene Keina…
Tad tu esi vairāk jukusi, nekā man likās.
Tu pārspīlē. Tas ir darījums.
Zini, kas ir šis?
Kaut kāds slikti veidots Dieva kauls.
Tā ir laulības aproce, ko man izgatavoja mans vīrs Baba Voss.
Pajas likums alkeniešu savienības neatzīst,
tāpēc tu nenodosi Babu Vosu, ja viņš vispār ir dzīvs.
Tu, cietsirdīgā kuce!
Vari saukt mani, kā gribi,
bet es apsolīju, ka padarīšu Paju drošu taviem bērniem, un es to izdarīju.
Bet man liekas - tu nesaproti, cik tuvu mēs esam bezdibeņa malai.
Hārlanam nepārprotami ir aizdomas par Kanzuu.
Mēs esam atņēmušas viņam šo pilsētu. Ja nedosim ko pretī,
nonāksim nepareizajā sacelšanās pusē.
Kā jau tu teici, mums vajag Hārlanu un viņa kontrolēto armiju līdz brīdim,
kad vairs nevajadzēs.
-Tad appreci viņu tu! -Lai padarītu par karali?
Apspriedīsim to vēlreiz, kad būsi nomierinājusies.
Nē, neapspriedīsim.
Ķecere! Karaliene ir ķecere.
Raganu mīlētāja! Tā ir negantība.
Sadedziniet raganu!
Sadedziniet viņu! Un visu viņas ģimeni!
-Atrodiet viņus! -Tūlīt.
-Sadedziniet karalieni! -Sadedziniet viņu!
Ragana!
Kā jau teicu - esam tuvāk bezdibenim, nekā tu iedomājies.
Sadedziniet viņu!
Nē.
Ceļu trīs.
-Tu blefo. -Esi gatavs nolikt un uzzināt?
Baba Vos?
Kas tu esi?
Cilvēks, kuru nogalinās, ja pieķers, ka tev palīdzu.
Tāpēc, lūdzu, bez jautājumiem, līdz būsim ārā no šejienes.
-Kurp mēs iesim? -Vedīšu tevi pie Hanivas.
-Tu zini, kur viņa ir? -Jā, bet mums jāpasteidzas.
Par sargiem es parūpējos, bet mums jātiek prom pirms sardzes maiņas.
Baba Vos!
Ja plāno izcīnīt ceļu laukā, tev noderēs visas pieejamās rokas.
Esmu šeit tikai tevis dēļ.
Tu gribi nokļūt pie Magras, tāpat kā es.
Tas ir tikai laika jautājums, kad māsa pavērsīsies pret viņu,
ja tas jau nav noticis.
Tu gribi, lai tev uzticos, raganu medniek?
Es zinu, kā karaliene domā.
Tev nav ne jausmas, kā viņu meklēt.
Un, pat ja būtu, viņai apkārt būs raganu mednieki. Mani raganu mednieki.
Es neatbrīvošu Tamakti Džunu.
Viņš nāks.
Es jau tā veicu nodevību, atbrīvojot tevi.
Es tai nepievienošu vēl raganu mednieku ģenerāļa atbrīvošanu.
Tevi var pakārt tikai vienreiz.
Ejam, vai nomirsim šeit.
Ej!
Šurp!
Šis neko nemainīs!
Tiklīdz man vairs nebūsi vajadzīgs,
es izraušu tev iekšas un likšu pašam tās apēst.
Kā būtu jādara.
Paņemiet sargu ieročus!
Tu ej pārāk ātri. Tava nūja knapi pieskaras zemei.
Tu esi redzīga, vai ne?
Tici vai ne, man tīri labi padevās to noslēpt.
Ejam!
Haniva!
Neuztraucies! Tas nebūs tavs tēvocis Īdo.
Ja pretosies… tas tikai būs ilgāk.
-Trass! -Noss.
Noss!
Jā. Paņem šo Hanivai!
Īdo viņu būs aizvedis kaut kur augšā.
Sadalīsimies, lai viņu atrastu.
Tamakti aizturēs lejā tos, kas gribēs mums pievienoties.
Tam vajadzēs vairāk par vienu vīru.
Ne tad, ja tas ir šis vīrs.
Kāpnes.
Nebaidies!
Es varētu būt maigs.
Nē. Nē!
Nē!
[signalizē] Tu ej uz priekšu! Pārbaudīšu tālo galu un iešu pie tevis.
Viss kārtībā.
Man tik ļoti žēl.
-Es zināju, ka atnāksi. -Man tik ļoti žēl.
Es neesmu viena.
Baba Voss lika man iedot tev šo. Ejam!
Kad tu aizgāji, es joprojām biju mazākais,
joprojām vājākais.
Bet tu jutīsi, ka tas tā vairs nav.
Godīgi sakot, es cerēju, ka tev būs lielāks cīņasspars.
Cik atbilstoši…
ka es tevi nogalināšu ar mūsu tēva zobenu.
Īdo! Piedod!
Bet lūdzu: lai mana nāve pieliek tam punktu!
Ļauj Hanivai aiziet no šejienes! Lūdzu!
Zini, pirms nomirsti, brāli:
Haniva visu atlikušo mūžu pavadīs manos pazemes cietumos
kā vaisliniece…
radot redzīgus bērnus manai armijai,
līdz viņas klēpis to vairs nespēs.
Un, kad viņa vairs nespēs radīt…
es pārgriezīšu viņai rīkli
un iemetīšu viņas ķermeni tajā pašā mēslu bedrē,
kurā iemetīšu tavējo.
Laid viņu!
-Haniva! -Tēt!
Tev viss kārtībā?
Mums jāiet. Nāc!
Aizved mani pie viņa!
Ja tu vēlreiz pietuvosies maniem bērniem,
es nodedzināšu visu šo sūda pilsētu līdz ar zemi…
un atstāšu tevi dzīvu tik ilgi,
kamēr saodīsi, kā izkūst miesa uz tavas sejas.
Te viņš ir.
Te ir tas Baba Voss, kuru pazīstu!
Mums jāiet.
Tamakti Džuns.
Haniva! Nē, nē.
Haniva! Nē. Viņš cīnās ar mums.
Viņš nogalināja mammu.
Ieklausies manī! Tava māte nav mirusi.
Ko?
Ko tu runā?
Paskaidrošu vēlāk.
Klau, tagad mums jāiet.
Vai viņa ir drošībā?
Mēs nezinām. Tāpēc mums viņam jāuzticas.
Haniva, lūdzu. Paskaties uz mani! Mums jāiet.
Lūdzu!
Pa kreisi. Uz Austrumu vārtiem.
Nāc ar mums!
Nevaru.
Lūdzu!
Mūžam.
Haniva!
Ej!
Haniva!
Kora!
Kora?
Viņa teica, ka esmu zaudējusi mazuli.
Viņš bija asinīs manos palagos.
Tu viņu nogalināji.
Viņa teica:
"Dažreiz tas, kas veidojas, nevar izaugt līdz galam. Tas ir par vāju."
Karalien!
Ko tu manī ieliki?
Es darīju, kā lūdzāt.
Šo es nelūdzu.
Jums nebija viņa jānogalina.
Protams, ka bija.
Neviens nedrīkst uzzināt.
Es paziņoju, ka mans bērns būs redzīgs.
Viņi domās, ka esmu jukusi.
Es gulēšu ar jums vēlreiz.
Es uztaisīšu spēcīgāku mazuli.
Tu, nabaga zēns!
Tu, nabaga dumjais zēns!
Tulkojusi Inguna Puķīte