Mums nav laika viņus meklēt.
Mūsu prioritātei jābūt - atrast princesi Magru.
Ko viņš runā?
Ja viņam var ticēt, tava māte ir karalienes māsa.
Es biju tur, kad Kanzua krita.
Bet lieta tāda, ka uzbrukuma nebija.
Ja tie nebija trivantieši, kas tad par to bija atbildīgs?
Pati karaliene.
Un, ja ļaudis apšaubīs jūsu versiju par Kanzuu,
viņi apšaubīs arī redzīgo bērnu, par kuru stāstījāt,
un pilnvarojumu, ko jums devis Dievs.
-Visu. -Tu parūpēsies, lai tā nenotiek.
Ja nodevēji ir, es viņus atradīšu.
Ja tu Īdo aizstāvēji, kāpēc viņš tevi tik ļoti ienīst?
Ģimene var būt sarežģīta.
Cilvēks ar Hārlana stāvokli varētu gan uzliet ūdeni, gan uzpūst liesmas
atkarībā no savām interesēm.
Un tagad viņš grib tevi.
Rīta Dievs Liesma ir beidzot uzausis, lai dotu mums mazliet siltuma, princese.
Labrīt, Jūsu Majestāte.
Šī ir skaista diena, Magra.
Visa pilsēta līksmos kopā ar tevi.
Žēl, ka tēvs nevar būt kopā ar mums, lai nosvinētu tavu kāzu dienu.
Ceriņi, lavandas un medus.
Tu būsi vispievilcīgākā līgava.
To atstāj!
Princese, laulības ceremonijā jums jābūt bez jebkādiem rotājumiem.
-Nē. Šo aproci es nenoņemšu. -Tāds ir šīs zemes likums.
Istabene, kā tevi sauc?
Harmonija, Jūsu Majestāte.
Harmonija? Cik skaists vārds!
Padod roku, Harmonij!
Harmonij,
vai tev ir paradums teikt princesēm, ko viņas drīkst un ko nedrīkst?
Varbūt pateiksi arī savai karalienei?
Nē, Jūsu Majestāte, nekad.
Tad kuš un liec viņu mierā!
Princese ir viscaur ieziesta. Vari iet, Harmonij.
Jā, Jūsu Majestāte.
Pensas ļaudīm, tātad visiem -
pat nenozīmīgiem kalpiem -, ir jātic, ka šī savienība ir patiesa.
Neuztraucies! Es savu lomu nospēlēšu.
Ne tu viena tajā iesaisties.
Nē, viena gan. Tu jau nekļūsi neuzticīga.
Šī laulība nāks par labu mums visiem.
Kad tiks atrasti un atvesti šurp tavi bērni,
tieši šis darījums ļaus viņiem būt drošībā.
Daži cilvēki apvainotos, ja māsa viņus izslēgtu.
Sibeta, tevi nav iespējams apklusināt.
Dievs zina - esmu mēģinājusi.
Klau!
Atceries, kad tu biji maza un es mazgāju tev matus?
Nepārtrauc!
Lūdzu!
Vai tu nevarētu, lūdzu... iet aiz manis?
Es apsolu: neviens mani uz šīs takas nenogalinās.
Jā, ja te esmu es, tad ne.
Haniva! Haniva, pagaidi mani!
Paklau, tas nenāk par ļaunu, ja blakus ir apņēmīga karotāja.
Es esmu pateicīgs par tevi un tavām bultām.
Es dzirdu, kā tu domā.
Vakar es sēroju par savu māti.
Šodien viņa ir dzīva princese.
Un es atceros katru savas bērnības mirkli,
prātojot, kas bija patiesi un kas tā ir joprojām.
Drīz mēs uzzināsim, mīļā.
Ne pietiekami drīz.
Es tevi neapdraudu.
Manu nicinājumu tu uztvēri kā bailes.
Pasaki, raganu mednieku ģenerāli: cik dzīvību tu esi atņēmis?
Pietiekami, lai mana dvēsele būtu daudzkārt nolādēta.
Un tomēr tu nogalināsi karalieni, kurai esi kalpojis.
Tevi nevar nolādēt par daudz.
Nē. Droši vien ne.
-Vai tev viss kārtībā? -Jā, ir labi.
-Mums vajadzēja palikt vēl vienu nakti. -Nē, nekas.
Ja tev nokristu galva, tu to paceltu un nestu uz Pensu.
Nē, es liktu, lai to nes tu.
Šie drosmīgie karavīri gāja bojā,
cenšoties apturēt slepkavas Babas Vosa aizbēgšanu no Trivantesas.
Viņi mira kā varoņi, un viņi tiks atriebti.
Drošsirdīgs republikas karavīrs nekad netiek aizmirsts.
Svēts Trivantesas dēls - tagad viens ar mums.
Rendajo! Mans dēls.
Orrī kundze!
Rendajo bija patriots un varonis.
Es viņu ārkārtīgi apbrīnoju - kā savu paša dēlu.
Tie, kas atbildīgi par viņa nāvi, cietīs. Dodu jums savu vārdu.
Vai tev man ir kādi jaunumi?
Jā, ģenerāli Vos. Kāds raganu mednieks meklē patvērumu.
Raganu mednieks.
Ja tā ir tiesa, tad šī būs pirmā reize,
kad Tamakti Džuna karavīrs izstājies no ierindas.
Ko viņš piesola?
Viņš uzstāj, ka runās tikai ar jums.
Un droši vien viņš to nožēlos.
Atved viņu pie manis!
Aiziet!
Esmu virspavēlnieks Īdo Voss un saprotu, ka vēlies runāt ar mani.
Jā, ser.
Tu esi pirmais no karalienes raganu medniekiem, ko esmu saticis
vēl neuzdurtu uz mana zobena.
Man ir informācija, kas jūs interesēs, ser.
Un kāpēc lai es uzticētos karavīram, kurš nodod pats savu karalisti?
Mana karaliste vairs nav tā, kuru es zvērēju aizstāvēt.
Kā tā?
Esmu zvērējis aizstāvēt Pajanas karalisti
no raganu burvestību ļaunuma, tāpēc...
Es pazīstu raganu medniekus, puis.
Arī no tiem, kam varētu būt redze vai kas sekmētu tās atgriešanos.
Un nu tava karaliene paziņo,
ka redzīgie patiesībā nav raganas.
Jā, ser.
Patiesībā viņa apgalvo arī to, ka nes zem sirds redzīgu bērnu.
Jā, ser.
Puis, vai tiešām tu dezertēji no savas armijas, riskējot ar drošu nāvi,
lai pastāstītu man ko tādu, par ko mani spiegi ziņoja pirms vairākām dienām?
-Sasien viņu un pārdod vergu tirgoņiem! -Nē.
-Aiziet! -Ser!
-Komandieri Vos, ir arī citi. -Stop!
Citi?
Viņas bērns nebūs pirmais redzīgais Pajanas karaliskajā ģimenē.
Ir divi jau pieauguši.
Un šie jau pieaugušie bērni…
Vai viens no viņiem ir meitene Haniva?
Jā.
Tātad šī ir Pensa?
Jā.
Vai te vienmēr ir tik kluss?
Nē. Nekad.
Kaut kas nav labi.
Priekšā ir karavīri.
Paliec šeit un neko nesaki!
-Vai mums būtu jāuztraucas? -Mums ne. Tev.
-Tas būs sarežģīti. -Kāpēc? Vai manas mātes te nav?
-Viņa ir šeit. -Tad kas par lietu?
Lieta tāda,
ka acīmredzot viņa šodien precas.
Baba, mīļais…
piedod man!
Mammu?
Mammu!
Kofun?
Mammu! Mammu!
Tu esi dzīva.
Manu bērniņ!
Es meklēju jūs ik dienas, kopš mūs izšķīra.
Nekad nepārstāju.
Mamm, viņi teica, ka tu šodien precies.
Tā nevar būt taisnība, vai ne?
Es visu paskaidrošu.
Kur ir tavs tēvs? Un Haniva?
Viņš aizgāja uz Trivantesu viņai pakaļ.
Uz Trivantesu?
Princese Magra, ir laiks.
Paga! Kāpēc uz Trivantesu?
-Kas notika ar Džerlamarelu? -Kā tu šodien vari precēties?
Lords Hārlans gaida, un karaliene kļūst nepacietīga.
-Es nāku. -Kas ir lords Hārlans?
Es vēlāk visu paskaidrošu. Man jāiet, Kofun.
-Tev man ir jāuzticas. -Mammu? Mammu, tu to nedrīksti.
Es nevaru to apturēt.
Tavs tēvs saprastu.
Nē, nedomāju, ka viņš saprastu, kāpēc viņa mirusī sieva precas ar kādu citu.
-Kofun... -Beidz saukt manu vārdu
un dari kaut ko, lai to novērstu!
Es nezinu, kas notiek, mamm, bet tu nedrīksti to darīt.
Klusu!
Es joprojām esmu māte, kuru pazini, un tu joprojām esi mans dēls.
Bet situācija ir mainījusies.
Es to daru tevis un mūsu visu labā.
Tāpēc paliec te! Paliec te, manā istabā,
un ne ar vienu nerunā!
Mēs parunāsim, kad tas viss būs beidzies. Apsolu.
-Apsolu. -Nedari to!
-Man jādara.
Man ir tik daudz jautājumu.
Labi, pietiek!
-Man vajag atvilkt elpu. -Perisa?
Sieviete!
Es jūtu drudzi tev caur drēbēm.
-Tas mani nenogalinās. -Tev vajag dziednieci.
Pensā kādu atradīsim.
Baba! Kamēr tiksim tur, tu būsi miris.
Tagad esam Leiklendsā, netālu no veljeriem.
Viņi mums patvērumu un dziednieci neatteiks.
Tēti?
Lūdzu!
Labi, mīļā.
Uz veljeru teritoriju es nevaru iet jums līdzi.
Mēs iesim uz turieni.
Saprotiet - apslēptās ciltis nebija apslēptas man.
Veljeri manis dēļ ir daudz cietuši.
Esi kluss un apmeties tuvumā! Promejot mēs tevi atradīsim.
Vai arī ne.
Mūsu Dievs, kas augstāks par savu liesmu debesīs…
lai notiek tavs prāts šajā īpašajā dienā
pie šīs vissvētākās no savienībām.
Dod padomu, nogludini ceļus,
nolādi tos, kas nostājas pret mums. Lai viņi sāpēs lokās tavā ugunī un dūmos!
Jo tev pieder tumsa, vara un gods.
Mūžīgi mūžos.
Princese Magra un lord Hārlan…
jūs stājaties šajā savienībā rotāti smaržīgā greznumā.
Esat apņēmušies saistīties viens ar otru,
Dieva priekšā savienojot miesu un dvēseli.
Ar man uzticētajām dievišķajām pilnvarām atļauju jums apliecināt savu savienību.
Paldies. Jums tāpat.
Princese Magra!
-Jebkura Hārlana sieva ir mana māsa. -Magra, tu atceries manu brāli.
-Paldies. -Kerigan! Es mainīju tev autiņus.
Nu, par laimi mums visiem, to tagad dara mani kalpi.
Paldies.
Liels paldies.
Atvainojiet!
Labi. Ej! Prom! Ej!
-Vai esam tuvu? -Jā.
Jo nedomāju, ka lielais var tikt daudz tālāk,
un nedomāju, ka spēsim viņu panest.
Kas tur?
Stādies priekšā!
Kurš nāk veljeru teritorijā bez pieteikšanās?
Brāli! Mēs jūs neapdraudam. Esmu Perisa.
Esam pēdējie no alkeniešiem.
Nē. Es esmu pēdējā no alkeniešiem.
-Čet-čet. -Čet-čet-čet.
Bova!
Laiena.
Bova Laiena.
Perisa!
Kofun?
Vai tas esi tu?
Viss ir labi. Esi drošībā.
Esmu tava tante Sibeta.
Biju tik priecīga, kad uzzināju, ka beidzot esi te.
Tik ilgi tevi gaidījām.
Vai apskausi mani?
Esi garāks par saviem vecākiem.
Vai neko nevēlies? Kaut ko iedzert? Likšu atnest.
Nē. Paldies.
Cik traģiski, ka satiekamies tikai pirmo reizi.
Jūs mūs medījāt visu manu mūžu.
Ja vien Magra būtu sen par sevi paziņojusi,
es būtu viņu aizsargājusi. Būtu aizsargājusi jūs.
Viņa to zināja.
Mēs medījām Džerlamarelu un viņa bērnus.
Es nezināju, ka tie ir Magras bērni.
Es biju uzvedināta uz domām, ka Džerlamarels manu māsu ir nogalinājis.
Es ticēju, ka viņš ir velns.
Jūs zināt, ka tā nav taisnība. Kāpēc lai mana māte slēptos?
Lai kādas kļūdas viņa pieļāva,
esmu pārliecināta, ka viņa to darīja, lai pasargātu tevi un māsu.
Un tagad to mēģinu darīt es.
Pat ar jūsu dekrētu
Pajas ļaudis joprojām uzskata, ka raganas ir jāsadedzina.
Dažu domas jau esmu mainījusi.
Droši vien būs vajadzīgs laiks,
taču pajanieši iemācīsies - kā to esmu izdarījusi es -
pieņemt redzīgos kā svētītus.
Cik tev smagi -
ceļot uz šo vietu un ierasties tieši mātes kāzu dienā.
Viss šķiet sagriezies kājām gaisā.
Taču zini:
pret tevi neviens nenostāsies, kamēr vien būsi manā karalistē.
Vai tu man tici?
Nezinu.
Es gribu ticēt.
Tā jau gan.
Daudzas labas lietas sākas ar… vēlēšanos.
Esmu sagatavojusi tev istabu. Drīz atkal parunāsim.
Karalienes Keinas kara padome mobilizē viņas armiju.
Un no Pajanas dezertiera esam uzzinājuši
ne tikai to, ka atgriezusies princese Magra,
bet arī to, ka viņai ir divi lieli bērni - Haniva un Kofuns.
Abi redzīgi.
Pajanas fanātiķi sadedzinās viņus uz sārta.
Viņi darīs tā, kā pavēlēs karaliene.
Ar diviem pieaugušiem redzīgiem bērniem karaliskā ģimene
ir vēl lielāks drauds.
Mēs nezinām viņu nolūkus.
Mēs zinām, ka viņi uzņēmās pūles atsvabināt savu raganu mednieku ģenerāli.
Tas ir pietiekams nolūks. Mums jāuzbrūk tagad.
Pajaniešiem tā būtu pašnāvība - mums uzbrukt.
Karaliene varbūt ir traka, taču nav muļķe.
Tomēr notikumu attīstība ir satraucoša.
Varu sapulcēt spēkus dažās d...
Nē, uzmanīgi, Īdo!
Ganieši joprojām neliek mums mieru rietumos.
Un tu pats te stāvēji un dzirdēji padomes attieksmi
pret austrumu kampaņu.
-Tu nekad viņus nepārliecināsi. -Nē. To izdarīsi tu.
Tu manu ietekmi vērtē par augstu.
Esmu tikai viena trešdaļa no Trijstūra.
Tomēr
es pārliecināšu padomi pieprasīt diplomātisku samitu ar pajaniešiem.
-Trivantieši mieru nelūdzas! -Mēs darām to, kas ir jādara.
Un tu darīsi, kā pavēlēts. Vai saproti?
Jā, ser.
Ja neko citu, tas dos mums laiku pārvest vienu vai divus bataljonus uz austrumiem,
ja nonāks līdz tam.
Sapratu.
Es tev paziņošu, ko padome nolems.
Elpo lēni un dziļi, Baba, un iedzer šo!
Tas tevi spēcinās.
Kad tu kļuvi par dziednieci?
Es tā vēl neesmu, bet es mācos no šejienes dziedniecēm.
Šīm saknēm vajadzētu absorbēt infekciju, lai pārietu drudzis.
Tu esi zaudējusi tik daudz - tikai mūsu dēļ.
Un tomēr tu mūs uzņem.
Mēs esam viena cilts, atceries?
Jā, es atceros.
Kofun?
Nē. Neesmu Kofuns.
Ko tu te dari?
Magra, ir mūsu kāzu nakts. Kur vēl lai es būtu?
Šī nav laulība. Šī ir savienība.
Jā, bet tā varētu būt gan viena, gan otra.
Uzvelc bikses, Hārlan! Man vajag tavu palīdzību.
-Tagad. -Labi.
Viņi lika pa kluso atnest tev fazānu un alu.
Neuztraucies! Es to nesaindēju, ja par to tu domā.
Tādas domas man nebija.
Un man nebija tādas indes.
Mūsu alkeniešu brāļi un māsas,
pagājušo reizi, kad pie mums atnācāt, mēs jūs atraidījām.
Jūs izdziedējāt mūsu Bovu Laienu. Tas ir vairāk, nekā varējām cerēt.
Tie esat jūs, kas atgriežoties nesat mums cerības vēsti.
Mēs baidījāmies, ka atvedīsiet pie mums raganu medniekus,
jo pirms tam viņi bija atnākuši un teica, ka starp alkeniešiem slēpjas redzīgie.
Viņi slepkavoja vīrus, sievas, bērnus.
Viņu zobeni nešķiroja,
un tāpēc vien, ka raganu mednieki domāja, ka mēs par raganām ko zinām.
Tie no mums, kas izdzīvoja, tika pasargāti tikai, lai izplatītu bailes.
Bet mēs atjaunosimies. Mēs jau radām bērnus.
Mēs atgūsimies, lai godinātu to daudzo piemiņu, kurus mēs zaudējām.
Stop!
Un nu uzzinām: karaliene vairs nesūtīs savus raganu medniekus,
jo viņa raganas vairs nemeklē.
Karaliene vēl var pārdomāt,
bet šovakar mēs svinam jūsu izglābšanos no Trivantesas un izbaudām savu brīvību…
[signalizē] Tamakti Džuns ir te.
…lai cik īsa tā būtu, no karalienes un viņas raganu medniekiem.
Šie ir nedroši laiki,
bet tajos dzīvojam ar cerību,
ka mūsu nākotne būs mierīgāka nekā pagātne.
Vai tu esi jucis?
Veljeri ir pelnījuši gandarījumu. Tik daudz esmu viņiem parādā.
Nē, tu esi parādā man, raganu medniek.
Tu domā, ka negribu pāršķelt tev rīkli ik reizi, kad dzirdu tavu balsi?
Tu nogalināji arī manus ļaudis.
Bet tu nevarēsi mirt.
Tavs sods būs sadzīvot ar to, ko esi izdarījis.
Arī nāve ir jānopelna, raganu medniek. Tikpat ļoti kā dzīve.
Šī ir viņa mīļākā vieta.
Un… viņa mīļākais krēsls.
Kerigan! Nu taču!
Mosties augšā! Nu taču!
Princese.
Tu joprojām smaržo pēc ziediem.
Jums abiem būtu jābūt mājās, jāvāļājas lipīgos palagos.
Man vajag tavu palīdzību.
-Brāli, neesi spējīgs? -Mums vajag, lai tu šķērso robežu.
Kāda ir krava?
Viņas meita Haniva.
Viņu tur gūstā trivantiešu armija.
Jā.
Jā. Atšujies!
Lūdzu!
Princese, parasti manā arodā
mērķis ir izvairīties no militāristiem, nevis viņus meklēt.
Kerigan!
Ja viņa tiešām ir militārajā cietumā, es nespēšu viņu dabūt laukā.
Nu beidz! Cietumsargus var uzpirkt tāpat kā jebkuru citu.
Varbūt.
Bet naudas vajadzēs daudz.
Tev vai viņiem?
-Esmu aizvainots, princese. -Nē, viņš nav.
Nē, laikam jau neesmu. Tomēr tas nebūs viegli.
Kad tu viņu atradīsi, kā tu viņu droši izvedīsi no Trivantesas?
Izkļūt no pilsētas ir vieglākais.
Esmu vedis ganiešu dzeloņziedu kontrabandu no Trivantesas uz Pensu jau gadiem.
Es zinu katru alu un tuneli, kas ved tur iekšā un ārā.
Tad tu to izdarīsi?
Uzskatiet to par kāzu dāvanu!
Došos ceļā, kad sildīs Dievs Liesma.
Tu dosies tagad.
Nāc! Celies augšā!
Nē. Tagad nav īstais brīdis.
Perisa! Kā tu varēji atvest viņu šurp?
Kā tu vispār vari būt ar viņu kopā?
Mums viņu vajag. Viņam ir jauns mērķis.
Nē. Viņš mirs no manas rokas šonakt.
Viņš nogalināja manu māti.
Jā. Kad pienāks laiks, viņš par to samaksās.
Nespēju noticēt, ka to saki tu.
Tu esi nodevēja.
Viņš ir mūsu vienīgā cerība, lai nokļūtu pie Magras.
Raganu mednieki noslepkavoja tik daudzus veljerus.
Viņiem par to būs, ko teikt.
Lūdzu! Tu nedrīksti viņiem to pateikt. Nedrīksti.
-Es tev uzticējos. Uzticējos. -Bova Laiena!
Tu mani pazīsti.
Tu pazīsti manu sirdi.
Meitēn!
Esiet prom, pirms uzausīs Dievs Liesma!
Ilgāk jūsu noslēpumu es neglabāšu.
Kofun?
Paldies Dievam Liesmai!
-Es liku tev palikt manā istabā. -Zinu.
Esmu šeit.
Man ir žēl.
Zinu, ka tas viss tev šķiet ļoti dīvaini un satraucoši,
un es apsolu, ka visu paskaidrošu,
bet tu nedrīksti man vēlreiz tā neklausīt.
Te nav droši.
-Mana māsa ir cilvēks, kas... -Sibeta.
Neuztraucies! Esam tikušies.
Viņa atnāca pie manis pēc tavām kāzām.
Kofun!
-Tu nedrīksti viņai uzticēties. -Kāpēc ne?
Viņa nav man visu mūžu melojusi.
Tas nav tik vienkārši.
Tu šovakar nodevi savu vīru.
Tu nodevi mūs visus un ne pirmo reizi.
Tu būtu varējusi pieteikties raganu medniekiem, kad bijām vēl mazi.
Tu būtu varējusi izglābt alkeniešus.
Mums nebūtu jāpavada visa dzīve bēgot.
Mana māsa nebūtu pieņēmusi citus redzīgus bērnus, kā vien viņas pašas.
Viņa būtu nogalinājusi mūs visus.
Es centos jūs aizstāvēt, cik labi vien mācēju.
-Mums melojot. -Protams, jums melojot.
Patiesība būtu jūs sadedzinājusi sārtā.
Nē.
Mēs tev nepatikām. Tev nepatika mūsu redze. Tā vienmēr ir bijis.
Tāpēc tu biji tik dusmīga, kad uzzināji, ka esam iemācījušies lasīt.
Vai tad ne?
Tu ar mums nerunāji. Teici, ka mūs vairs nepazīsti.
Vai tu pazīsti sevi, mamm?
Jo es ne.
Jūs ar Hanivu piederat pie pasaules, kuru es tā arī nespēju saprast.
Es šausmīgi baidījos, ka tā jūs no manis aizvedīs prom.
Izskatās, ka tā ir noticis.
Ko tu dari saistībā ar Hanivu un tēti?
Lords Hārlans jau ir aizsūtījis kādu viņus atrast.
Jā, esmu drošs, ka tavs jaunais vīrs ir apņēmības pilns atrast iepriekšējo.
Tu man jautāji, vai atceros, cik daudzus esmu nogalinājis.
Tas būtu tāpat, ja es jautātu, cik elpu šodien esi ievilkusi.
Kad karaliene mani atstāja noasiņot līdz nāvei…
es nonācu savādā stāvoklī.
Ne miris… bet ne vairs starp dzīvajiem.
Un tad…
pēkšņi…
man bija vīzija.
Vai zini, ko es redzēju?
Es redzēju sejas.
Es redzēju sejas…
Katru vīrieti, sievieti un bērnu, ko es biju nogalinājis un spīdzinājis.
Es dzirdēju viņu kliedzienus.
Es sajutu viņu sāpes.
Bet starp visām šīm sejām…
es nespēju atrast ne savu sievu, ne bērnus.
Manis nebija klāt, kad karaliene Keina noslīcināja viņus savās gultās.
Tā vietā…
es slaktēju visas tās sejas.
Gadiem ilgi tu esi cīnījies par tumsu.
Tagad tev jācīnās par gaismu.
Tev nevajadzēja to meiteni apturēt.
Tā. Tagad bez apstāšanās. Iesim, līdz sasniegsim Pensu.
Nebaidies!
Tev būs daudz iespēju nomirt.
Mums visiem būs.
Es vienmēr domāju, ka tas, ka es redzu, bet tu neredzi,
ir kaut kas tāds, kas mūs šķir.
Domāju, ka esam tik tālu viens no otra.
Bet katru reizi, kad jūtu, ka mani nekas vairs nevar glābt -
Apgaismības namā, Trivantesā -, kaut kā tu vienmēr mani atrodi.
Tu esi mana mazā meitiņa. Kofuns ir mans dēls, Magra - mana sieva.
Kamēr vien esmu dzīvs, nekas mūs neizšķirs. Jā.
Es zinu, ka ar mani nav viegli.
Jā, nav gan.
No šejienes līdz Pensai ir divas dienas.
Kā tu domā, kāda tā būs - Pensa?
Cilvēku pilna.
Kāda, tavuprāt, būs viņa?
-Viņa būs kā Magra. -Jā.
Vai mēs vispār zinām, kas viņa ir?
Tulkojusi Inguna Puķīte