Baba, mano meile,
atleisk man.
Vakar aš gedėjau savo motinos.
Šiandien ji - gyva princesė.
Ši santuoka pasitarnaus mums visiems.
Čia - Pensa? Ar čia visad taip tylu?
Niekada.
Aš esu paskutinioji iš alkenių.
Liūte!
Mama!
- Kaip gali tekėti? - Negaliu to sustabdyti.
Princese Magra ir lorde Harlanai,
jūsų sąjunga - sutvirtinta.
Aš įtikinsiu tarybą prašyti diplomatinio susitikimo su pajais.
Trivantiečiai taikos nesiūlo!
Išlošim laiko rytuose dislokuoti batalioną ar du.
Reikia, kad pereitum sieną.
- Ką parnešti? - Jos dukterį.
Tai bus mano vestuvinė dovana.
Daug gerų dalykų prasideda nuo aistros.
- Negali ja pasitikėti. - Kodėl?
Juk ne ji melavo man visą gyvenimą.
Nuo čia iki Pensos - dvi dienos kelio.
Kaip manai, kokia ji?
Kaip Magra.
Ar mes žinom, kas ji tokia?
Ačiū, kad atėjote pas mane.
Ledi, lordai. Ačiū už jūsų palaikymą.
Kapitone Gosetai, kokie mūsų skaičiai?
Mūsų postai Harebure ir Kerlai pažadėjo 25 pulkus.
Lebninas pažadėjo 30.
Lebninui tai - ne tik pareiga, bet ir garbė, jūsų didenybe.
Aš palaikau jus, kaip mano tėvas palaikė jūsų tėvą.
Pridėję mūsų Pensos kariuomenę...
Ar nieko iš Altunos? Ar gali taip būti?
Lorde Diegai?
Jūsų didenybe, Altuna ruošia papildomus 20 pulkų.
Dešimčia mažiau nei Lebninas.
Jūsų miestas - dvigubai didesnis.
Artinasi sėja.
Miesto taryba nusprendė palikt ūkininkus,
antraip pritrūksime javų.
Lorda Diegai, ar jūs nutuokiate, kas nutiko Kanzua?
Mes girdėjome pasakojimus apie jūsų kančias.
Sakykite, jei aš sunaikinčiau jūsų namus,
paskandinčiau pažįstamus ir mylimus žmones, nužudyčiau jūsų žmoną ir vaikus,
ar jūs labai nerimautumėte dėl derliaus?
Atleiskite, jūsų didenybe.
Gal nuvykime į Altuna ir patys sužinokime?
[ženklais] Trivantiečiai pasiuntė žinią, jog nori susitikti.
Lordai Diegai, klausiu dar sykį, kiek pulkų atsiųsite?
Trisdešimt, mano karaliene.
Puiku.
Kapitone Gosetai?
Dar tikslinamės su Monro taryba.
Ar kada galvoji, jog ugnis su tavimi kalba?
Kai likau viena po to, kai mirė tėvas ir tu dingai,
buvau įsitikinusi, kad ji man šnabžda paslaptis.
Kodėl nesakei man, kad Trivantesas kviečia derybų?
Nes tai nėra svarbu.
Įsivaizduok tėvo reakciją.
Galingasis Trikampis bijo manęs. Maldauja manęs taikos.
- Turime tai apsvarstyti. - Kodėl?
Tiesa mūsų pusėje. Dievė mus veda.
Net tokiu atveju mūšio lauke vyrai privalo tikėti.
- Dieve? - Tavimi.
Jie privalo tikėti, kad karalienė padarė viską, kad juos apsaugotų.
Mano kariai vykdys įsakymus.
Sibete.
Karys privalo tikėti kovos prasme, tikėti savo karaliene,
mylėti ją tiek, jog ryžtųsi aukoti dėl jos gyvybę.
Įsivaizduok, jei sugebėtum nuvyti trivantiečius nuo mūsų žemių
nepaaukojus nė vieno kario.
Jie tau dabar paklūsta,
tačiau jei tau pavyktų tai, jie tave išties pamiltų.
Šito dar niekada nėra pavykę.
O kada paskutinįsyk trivantiečiai kvietė kalbėtis?
- Niekada. - Būtent.
Gal tai, jog Dievė - tavo pusėje, reiškia,
jog tu laimėsi karą nesikovus nė viename mūšyje.
Trivantesas neturi karaliaus ar karalienės.
Aš negaliu derėtis su paprastais politikais.
Žinoma, kad ne.
Aš galiu vykti kaip tavo pasiuntinė.
Galiu kalbėti tavo vardu kaip princesė ir kaip tavo sesuo.
Gerai.
Ačiū, Sibete.
Žinoma, taikos sutartis turi numatyti oficialų atsiprašymą
ir Kanzua užpuolimo žalos atlyginimą.
Ką? Juk žinai, kad tai nėra įmanoma.
Mes ruošiamės laimėti karą be mūšio, tiesa?
Sakyčiau, įmanoma yra viskas.
Taigi, manei, kad tavo žmona žuvo, bet ji - gyva,
ir jūs dabar vėl susitiksite.
Tikriausiai džiūgauji. Aš džiūgauju, nors jos nė nepažįstu.
Žinoma, viskas kur kas sudėtingiau, nes ji dabar - princesė.
Keista, tiesa?
Jog ji nė sykio nepaminėjo tau, jog ji - princesė.
Sunku susilaikyti nepagalvojus, jog toks nutylėjimas lygus melui.
Tavimi dėta manyčiau, jog ir santykiai buvo netikri.
Tačiau jūs kartu išauginote du vaikus.
Būtų sudėtinga melu laikyti ir tai.
Manau, tavimi dėta aš siaubingai pykčiau.
Ir dar jausčiausi sutrikusi bei nervinga. Bet kartu ir džiaugčiausi, jog ji - gyva.
Gal neįsivaizduoju, kaip jausčiausi.
Ką aš išmanau? Nė sykio nebuvau įsimylėjusi.
Gal dėl to, kad per daug kalbi.
Aš manau, jis jau negyvas.
Galėčiau treniruotis su tavim.
Pažiūrėk, kaip eisis su gyvu žmogumi.
Aš kaunuosi tik su kariais.
Ir šieno ryšuliais.
Nagi. Bus smagu. Mes...
Tu teisus.
Buvo labai smagu. Ačiū.
Aš nenoriu užrūstint princesės
įbrėžus kur nors jos sūnui.
Eik šalin.
Toudai!
Aš nesugebėjau išgelbėt sesers.
Negalėjau padėt tėvui.
Privalau sugebėti apgint savo šeimą.
Esu pernelyg pripratęs, jog tai darytų kiti.
Neabejoju, kad princesė paskirs tau gerą mokytoją.
Tu teisus. Paprašysiu, kad paskirtų tave.
Kodėl mane?
Nes mes puikiai sutariame.
Šiandienai man treniruočių pakaks.
- Pone generole. - Leitenante, prieik.
- Aštrūs. - Taip.
Geležies rūda. Šviežiai nukaldintas.
Tinkamai nukaldintas jis bus nesustabdomas ginklas.
Perginkluoju visą batalioną.
Imk.
Šitas - tavo.
Aš nesuprantu.
Ar Trikampis nesiūlė Pajai taikos?
Kuomet karalienė apkaltina niekuo dėtą tautą,
ji trokšta karo.
Taikos derybos žlugs, ir mes tuo pasirūpinsim.
Jūs labai aiškiai ginčijotės su Trikampiu.
Jei kas ne taip, apkaltins jus.
Todėl tu vyksi vietoj manęs.
Jei yra galimybė derėtis dėl taikos su Paja, argi neturime pamėginti?
Ganitai vakarų fronte mus sekina.
Ren.
Pajų karalienė suįžūlėjo. Ji pamiršo, kas mes tokie.
Mūsų respublikos naudai mes privalome jai tai priminti.
Taip. Čionai. Laikykis šalia.
Ten - Tamaktis Džunas.
Palaukit čia.
Eik.
Juk prašiau palaukti, kol sužinosiu, kas ir kaip.
Ji - čia ar ne?
Princesė Magra - čia, ir kol kas jai niekas negresia.
Tu mums kažko nesakai.
Ji - su karaliene. Kol kas tik tiek težinau.
O Kofunas?
Nieko negirdėjau.
Jį lydėjęs raganų medžiotojas keliavo nežinodamas apie Kompaso žemėlapį.
Gali būt, kad mes atvykome anksčiau jų.
Suraskime ją.
Ieškokit aukščiausio pastato.
Karalienė įsikuria būtent tokiame.
Tu neisi kartu?
Karalienė mano, kad aš - negyvas, todėl kol kas tokiu ir liksiu.
Susisieksiu su man ištikimais likusiais raganų medžiotojais,
įsitikinsiu, ar galiu jais pasitikėti.
Mums prireiks jų palaikymo, jei teks susidurti su karaliene.
- O kaip mes tave rasim? - Aš pats jus susirasiu, kai bus metas.
Būkite atsargūs su karaliene.
Ji - kitokia, nei bet kas, ką pažinojote, ir jūs - jos valdose.
Aš susitvarkysiu.
Taip, bet be galvos seksis prasčiau.
Vis tiek aš juo nepasitikiu.
Aš - irgi. Bet kol kas jis elgiasi neįtartinai.
Negalim eiti visi kartu.
Peris, lik čia su Šarlote.
- Atsiųsime jūsų, kai nueisim pas ją. - Aš privalau saugoti Hanivą.
Kas, tavo manymu, ją saugojo 17 pastarųjų metų?
Imk.
Saugok šitą.
Būk atsargus, Baba.
Turbūt čia.
Ji nudžiugs mūsų sulaukusi.
- Ji dabar - princesė. - Ji - vis dar mūsų mama.
Kas, jei nebe? Kas, jei ši vieta ją pakeitė?
Tuomet mes ją išgelbėsim.
Du sargybiniai. Šeši žingsniai.
Sargybiniai, šeši žingsniai.
Kas tokie?
Atėjau pas princesę Magrą.
Princesė nepriima lankytojų rūmuose.
Eik lauk.
- Mane ji priims. - Sakiau, eik lauk!
Haniva!
- Magra! - Mama!
Stok!
Tėti!
Stok!
Ramiai.
Baba?
Ne. Lokys.
Suradau tave.
Žinojau, kas surasi.
- Mama. - Haniva.
Mano mergyte.
- Maniau, tu žuvai. - Viskas gerai. Jūs dabar - saugūs.
Aš radau tave. Radau tave.
Magra.
Nesakei, kad laukiame svečių.
Baba.
Čia - lordas Harlanas.
- Šis namas - jo. - Liaukis, mieloji. Čia - mūsų namai.
- Ką? - Baba. Paklausyk manęs.
Baba? Čia - Baba Vosas?
Taip.
Aš - Harlanas, Pensos lordas.
Nesmagi akimirka, nes aš vedžiau tavo žmoną.
Baba. Lipam į viršų.
- Ką jis čia šneka? - Lipam aukštyn, aš viską paaiškinsiu.
Eikš.
Taip, eikite į viršų. Išgerkite karštos arbatos.
Tu. Dabar patylėsi.
- Nelabai. - Antraip perrėšiu tau gerklę.
Ir paliksi savo žmoną našle?
Ką, ar čia - Baba Vosas?
Kas čia?
Kas čia? Tik tavo karalienė, niekas kitas.
Sveikas atvykęs, Baba Vosai.
Ar girdėjau seserį tariant Hanivos vardą?
[ženklais] Prašau.
Aš - Haniva.
Mano maldos - išklausytos.
Mano sesers šeima grįžo pas ją sveika ir gyva.
Mano vaikeliai.
Pavakarieniaukite su manim kartu. Turim atšvęsti jūsų sugrįžimą.
Ji kviečia jau dabar?
Galingasis Baba Vosas.
Apie tave sklando legendos, ir tu nenuvylei.
Praėjai pro mano sargybinius lyg pro aukštą žolę.
Jie neatrodė labai aukšti.
Vieni geriausių pasaulio kareivių.
Jūs siunčiate juos medžiot vaikų. Nenuostabu, kad su vyru kautis jie nemoka.
Baba.
Nieko tokio, Magra.
Nereikalausiu mandagumo.
Juk mes - šeima, argi ne?
Pritariu.
Be to, kaip buvęs Trivanteso karys ir vergaudys,
neprivalai žinoti visų elgesio prie stalo taisyklių.
Sibete, prašau.
Pala... Tu buvai vergaudys?
Rimtai?
Aš nesmerkiu, bet...
- Ne, vis tik smerkiu. Labai. - Verčiau patylėk.
Taip, Harlanai.
Patylėk. Kaip pelė.
Man atrodo labai ironiška,
jog Pajos princesė ištekėjo būtent už vergaudžio.
Nors Dželamarelas nepaliko tau kitų išeičių
palikęs tave, tiesa, Magra?
Paliko vienui vieną.
Atleisk, lorde Harlanai,
jog aptarinėju buvusius tavo žmonos meilužius prie tavęs.
Nieko tokio. Visi mes turime praeitį, tiesa?
Pavyzdžiui, šis namas buvo mano, o dabar - jūsų.
Viskas keičiasi.
Įdomiai tu čia pastebėjai.
Kadangi mano ateitis buvo apspręsta man vos gimus,
negaliu pasigirti skandalinga praeitimi.
Man regis, aš net pavydžiu Magrai.
Tos laisvės,
nors ir savanaudiškos, rinktis savo kelią,
nepaisant niekieno interesų, jokios atsakomybės...
Su visa pagarba, jūsų didenybe, Magra pašventė savo gyvenimą
savo vyrui ir vaikams,
ir tarnystei alkeniams.
Su visa pagarba, kalniete moterie,
alkeniai tapo sosto išdavikais dėl mano sesers kaltės.
Alkeniai negali būt sosto išdavikai.
Alkenių tautos nebeliko.
O iš kur mes apie tai žinom, jei ta gentis dingo?
Pakaks.
Mūsų tėvas draudė prie stalo
kalbėti apie politiką ir teisingai darė.
Puikiai pasakyta, brangioji.
- Kas nori dar vyno? - Aš.
Keista.
Vaikystėje aš iš mūsų dviejų buvau romantikė.
Magra prisiekinėjo, kad niekada netekės, o štai ką turim.
Aš - senmergė, o jos net du vyrai sėdi prie šio stalo.
Aš nenorėjau tavęs įžeisti, Baba Vosai.
Myliu savo seserį, nors ji man melavo, išdavė mane.
[ženklais] Tu esi mano vyras. Aš myliu tik tave.
Vis tiek dėl jos mirčiau arba nužudyčiau.
Spėju, tu jauti tą patį.
Ir tu, lorde Harlanai.
Man garbė būti tokioje puikioje draugijoje.
Ar atpažįsti mano balsą, kareivi?
Kaip galėčiau, juk tu - negyvas.
Tik širdyje.
Karalienė pasakė, kad tu nusižudei.
Karalienė visad turėjo sudėtingus santykius su tiesa,
nepasakytum?
Garsiai - ne.
Tai kas dabar?
Išties, kas?
Kofunai, Haniva,
žinokite, jūsų mama nė akimirkai nesiliovė jūsų ieškojusi.
Nuo tada, kai jūs išsiskyrėte, jos mintys buvo tik apie jus.
Deja, dabar, vos tik jums grįžus, ji privalo išvykti.
- Labai gaila. - Išvykti?
Kur?
- Apie ką ji kalba? - Nespėjau tau pasakyti...
Į itin svarbią misiją.
Magra vyks kaip mano pasiuntinė
susitikti su Trivanteso taikos derybų delegacija.
Išvyksti dabar?
Tik kelioms dienoms. Aš privalau.
- Aš vyksiu kartu. - Ir aš.
- Ne. - Ne.
Jūs - karališkosios šeimos nariai.
Trivantiečiams jūs - pernelyg vertingas prizas, jog nesusigundytų.
Jie nesužinos, kad mes ten būsim.
Jūs - šios karalystės ateitis, ir galbūt - viso pasaulio.
Mes jumis rizikuoti negalime.
Sesuo teisi. Jūs liksite čia.
Aš ką tik jūsų sulaukiau, neketinu vėl netekti.
- Mama. - Haniva. Tavo mama pasakė.
Magra, Trivantesas negali siųsti taikos delegacijos.
Jie niekada nesidera.
Derybomis aš to nevadinčiau. Jie keliaklūpsčiaus.
Trivantiečiai niekada nekeliaklūpsčiavo ir nekeliaklupsčiaus.
Jie nebuvo susidūrę su vertu priešininku.
- Jumis? - Dieve.
Tie kariai perrėš jūsų dievei gerklę ir išgers jos kraują.
Jie patys pasiūlė taikos derybas.
Tai - apgaulė arba spąstai.
Baba, privalome pamėginti. Jei yra nors menka galimybė...
Jos nėra.
Tuomet mes įveiksime juos mūšyje.
- Nė nesvajokit. - Tai ką patarsi daryti?
Trivantiečius Vakaruose sekina ganitai.
Jų dėmesio nevalia kreipti į rytus.
- Kas, jei tam per vėlu? - Tada pasiduokite.
Kalbi kaip tikras trivantietis.
Suprask.
Man reikėjo jo, kad mums visiems nieko nenutiktų.
Tas kirminas taip nemano.
Tiesiog jo toks charakteris.
Baba. Tu visad manimi tikėjai.
Ir tu man melavai.
Tu, kaip niekas kitas, gali suprasti, ką reiškia skausminga praeitis.
Bet tau patiko ją prisiminti, princese.
Princesė, pabėgusi iš Pajos, mirė,
vos tik prisiekiau tau ištikimybę kaip žmona.
Tai išeikime iš čia.
Pasiimkime vaikus ir grįžkime į kalnus.
Ten buvome laimingi. Būsim ir vėl.
- Jei tai būtų taip paprasta. - Ir yra paprasta.
Tu - mano žmona, jie - mūsų vaikai, praeitį nori pamiršti.
Ši tauta - mano tėvo.
Prieš mirtį jis maldavo apsaugoti juos nuo mano sesers,
o aš jį nuvyliau.
Pabėgau iš Pajos, ir Sibetė pražudė daugybę žmonių.
Tik aš viena galiu rimtai varžytis su ja dėl sosto
ir išgelbėt karalystę.
Tai princesės jau tau maža?
Nori tapt karaliene?
Tik kol užtikrinčiau ilgalaikę taiką,
o tada perduočiau valdžią Harlanui.
Magra, Harlanas tave išnaudoja.
Ne. Tai aš jį išnaudoju.
Pamiršai, kas tau svarbiausia.
Tu, aš, Haniva, Kofunas. Mes - svarbiausi.
Mirčiau dėl savo vaikų.
Aš neprašau tavęs dėl jų mirti. Prašau gyventi dėl jų.
Jei dabar pabėgsiu...
Jei dabar pabėgsiu, sesuo vėl taps mano prieše,
o Haniva ir Kofunas jau niekada nebebus saugūs.
Aš saugojau mus 18 metų, galiu apsaugot ir ilgiau.
- Bet čia to daryti negaliu. - Žinau, bet aš galiu.
Galiu apsaugot juos ir tave.
Puiku. Jūs abu - čia.
Aptarkime, kas kur miegos.
Esamomis aplinkybėmis,
esu atviras grupinėms veikloms.
- Harlanai. - Kodėl, manai, mano lova tokia didelė?
Liaukis.
Atleisk.
Tiesiog noriu pasinaudoti gana delikačia padėtimi.
Ar pasakei jam, kad čia - mano namai? Čia - mano namai.
Niekam nerūpi.
Tu - girtas.
Taip.
Turėjau priežastį prisigert.
Klausyk, Baba... Bab... Vosai.
Man nusispjaut, ką darysi čia su mano žmona... Mūsų žmona.
Nesvarbu.
Bet visiems nebus gerai, jei apie tai sužinos tauta.
Slapti susitarimai veikia tik tuomet, jei lieka slapti.
Jei jis neužsičiaups, sušersiu jam jo paties gerklę.
Ar jis toks su visais?
Palik mus, prašau.
Kaip nori.
Žinok, Baba Vosai, laikui bėgant
suprasi, jog nesu tavo priešas,
bet nuo to netapsiu mažiau pavojingu.
Namą aš gal ir praradau, bet miestas - vis dar mano.
Todėl patarčiau tau kalbėti su manim atsargiau.
Man reikia tavęs. Kaip niekad anksčiau.
Baba?
Ką jie tau padarė?
Turėjau ją susigrąžinti.
Nesuprantu, ką karalienė sau galvoja.
Raganiai - karališkoje šeimoje?
Ji mano, kad tauta tai pakęs? Jie surengs maištą prie jos vartų...
Tyliau, antraip karalienė išpjaus tau liežuvį.
Pranaše.
Čia - tu?
Mano vardas Peris.
Peris.
Turiu skubią žinią princesei.
Tu parlydėjai Kofuną į Pensą?
Taip.
Jis man sakė, kad kiti tai daryt atsisakė.
Mes gavom įsakymą. Aš jį vykdžiau.
O dabar kieno įsakymą vykdai?
20 metų ištikimai tarnavau vyriausiajam raganų medžiotojui.
Tokio įpročio lengvai nepakeisi.
Aš perduosiu Mag... princesei žinią.
Tądien miškuose.
Tu mane sujaudinai.
Įdomu, koks jausmas,
kai žinai, kas nutiks ateity.
Ogi toks, kad man nuolat neramu.
Įdomus požiūrio kampas.
Kalbant apie nerimą...
Globojai Kofuną, globok ir toliau.
Laikykis šalia jo, neleisk, kad įsiveltų į bėdą.
Tai aš įtraukiau jį į šį pasaulį. Jis manęs neklausys.
Padarysiu, ko prašai.
Gerai. Ačiū tau.
Bet
tik todėl, kad to prašai tu.
Tave šaukia Toudu?
Taip.
Kvailas vardas.
Mano tėvai neturėjo vaizduotės.
Palauk čia.
Princese Magra.
Girdžiu kalbant negyvėlį.
Tuomet klausykite įdėmiai.
Ar čia tikrai tu?
Tamakti.
Girdėjau, jus reikia sveikinti. Ištekėjote?
Taip. Kol buvai negyvas, dariau viską, ką galėjau.
Ištekėdama už lordo?
Pensos kariai visų pirma ištikimi Harlanui, o tik paskui - karalienei.
Gerai.
Mums prireiks daug pajėgų, jei teks pasipriešint jūsų seseriai.
Mes dėl to sutarėme. Ryšys su Harlanu - vertingas.
- Kada imsim veikti? - Aš stengiuos kiek galiu.
Nėra lengva paaiškinti, kodėl esu gyvas po to,
kai nusižudžiau tarnaudamas karalienei.
- Kiek laiko? - Daugiau nei turim.
Kaip supratau, jūsų sesuo rengiasi įtraukt Pają į karą už kelių dienų.
Gal ir ne.
Įkalbėjau ją leisti man vykti į diplomatinį susitikimą su Trivantesu.
Kurių galų Trivantesas derėsis dėl taikos,
jei karas nepaskelbtas?
Vilkina laiką.
Kad kariai paržygiuotų iš Vakarų fronto.
Pats sakei, kad trivantiečiai užimti Vakaruose.
Ir jie nenori karo Rytuose.
Gal yra vilties taikai, net jei jie ir turi slaptų motyvų.
Kol jūsų sesuo - soste, taikos nebus.
Tačiau užmušti karalienę ar ją patraukti nėra taip paprasta.
Įstatymai sukurti taip, kad monarchas būtų apsaugotas.
- Ar išmanai tuos įstatymus? - Ne. Ne visus.
O aš išmanau.
Taigi, surink savo raganų medžiotojus, o įstatymais pasirūpinsiu aš.
Ar turite planą?
Ir ne vieną.
Ši vieta labai skiriasi nuo tos, kur augome.
Tu nematei Trivanteso. Pensa, palyginus su juo, mažulytė.
Ypatinga vietovė.
Išskyrus vergus ir tai, kaip jie tave pagrobė.
Ne visi trivantiečiai blogi.
Aš ten susipažinau su žmogumi, kaip ir mes.
- Rimtai? - Taip.
Ji nesusijusi su Dželamarelu. Abu jos tėvai - akli.
Vadinasi, yra ne tik Dželamarelo linija.
Regėjimas išties grįžta.
Tavęs tai, matau, nedžiugina.
Pažvelk, ką jis padarė pasauliui.
Žmonėms.
Pasaulį sunaikino ne regėjimas.
O žmonės.
Jie tai sugeba daryt regėdami ar ne.
Štai, karalienė trokšta karo su Trivantesu.
Ji gina savo tautą. Argi ne tokia karalienių pareiga?
Kodėl gini tą, kuri medžiojo mus visą gyvenimą?
Ji nežinojo, kad mes - jos šeima.
Jei mama nebūtų tylėjusi, gal mums nebūtų reikėję slapstytis.
Mama mus saugojo.
Gal.
O gal ji saugojo vien save.
Aš mama pasitikiu labiau nei karaliene.
O Dželamarelu?
Pasitikėjai juo. Ir Butsu, laidavai už jį.
Ar tikrai nori mane erzinti, kai laikau žirkles prie tavo skalpo?
Atleisk man.
Ir tu man atleisk.
Už viską.
Tiek to. Ar tikrai kirpti?
Kirpk.
- Peris? - Taip. Čia. Eikš.
Sėskis.
Pasėdėk su manim.
Taigi, pasaulis keičiasi.
Taip.
Atleisk man.
Atleisk man, kad nesakiau tau.
Apie tai, kas esu.
Magra, aš žinau, kas tu esi.
Gerai, kad nesakei man apie visa tai.
Tavo paslaptį būčiau atskleidusi Babai.
Jis labai pyksta.
O kaip jis turi jaustis?
Tavo žmona išteka už kito.
Aš jam tai paaiškinau.
Ar paaiškinai, kodėl slėpei nuo jo,
kad esi Keino duktė?
Jis nenori manęs klausyti.
Aš nebegaliu nuo to bėgti. Privalau likti.
Dėl Hanivos ir Kofuno.
Lieki dėl Hanivos ir Kofuno?
O dėl ko dar?
Sostas - tavo prigimtinė teisė.
Didžiulė pareiga.
Žinai...
Juk nuo tavęs viskas prasidėjo.
Tu išmokei Hanivą su Kofunu skaityti.
Pasakojai jiems pasakas apie didįjį Dželamarelą.
Jų tėvą.
Aš nebūčiau išvykusi iš kalnų.
Tai buvo tik laiko klausimas.
Kalnai nebūtų tavęs suturėję.
Man trūko tavęs.
Kofunai.
Ką čia veiki?
Klausau pasaulio.
Ir ką girdi?
Viską. Sėsk.
Užsimerk.
Leisk garsams užpildyt protą.
Ką girdi?
Nieko.
Niekada nėra nieko.
Net garso nebuvimas daug ką pasako.
Tėti.
Žinau. Girdėjau jį artėjant.
Nusiramink.
Jis lėtai kvėpuoja. Jis nemedžioja.
Štai. Nubėgo pas savus.
Ar pyksti ant mamos?
Mama daro viską dėl tavęs ir tavo sesers.
O dėl tavęs?
Neabejojau, kad atvykęs nusviesi Harlaną nuo stogo.
Buvo tokia mintis.
Negali leisti Harlanui paimt viršų.
Harlanas nėr svarbus.
Ir Pensa nesvarbi.
Mes - ir vėl kartu.
Tiesiog turiu sugalvot, kaip iš čia ištrūkti.
Ten, kur mums vieta.
Nežinau, ar kur nors yra toji mūsų vieta.
Pala, aš girdžiu.
Sakyk.
Taip?
Lorde Harlanai, sode sugavome jūsų brolio arklį.
Su balnu, bet be raitelio.
Tai ne pirmas kartas.
Kai skuba, Keriganas dažnai šoka ant pirmo arčiau pasitaikiusio žirgo.
Nuvesk jį į mano arklides. Jis paims ją, kai grįš.
Pone, prie balno buvo pririštas krepšys su žinute jums.
O, ne.
Ne.
Kas atsitiko?
Kas yra? Kas nutiko?
Keris.
Keriganas.
Kaip gaila.
Kofunai?
Kaip įsikūrei?
Puikiai, ačiū.
Nori išgerti?
Taip.
Tavo motina. Šie namai.
Yra ką suvokti.
Tiesa.
Jums neramu?
Akimirkai pamiršau, kad matai.
Įsivaizduoju, kad matai mano skausmą?
Taip.
Kokia vis tik tai yra dovana.
Tai reiškia ir tai, kad man teks tavimi pasitikėti.
Nes tai - paslaptis.
Kofunai.
Tai turi likti tik tarp mūsų.
Žinoma. Taip ir bus.
Aš praradau kūdikį.
Jį iš manęs atėmė.
Man labai gaila.
Kai tauta sužinos...
Mūsų kaime tai nutikdavo nuolat. Žmonės supras.
Čia - ne tavo kaimas.
Ir aš - ne alkenių motina.
Aš visam miestui pranešiau apie savo kūdikį.
Regintį kūdikį, kuris nebegims.
Jie manys, kad aš... Kad aš nebesu išrinktoji.
Kad nebesu Dievės skirta karalienė.
Tai pasakykite jiems tiesą.
Jie supras. Jie jus užjaus, kaip ir aš.
Atleiskit.
Ačiū.
Ačiū tau, Kofunai.
Aš prisipažinsiu. Atėjau čia, nes troškau kažkam atverti širdį.
Jaučiu, kad galiu tavimi pasitikėti.
Pajutau tai tą pačią akimirką, kai susitikom.
Ar tu gali manimi pasitikėti?
Nežinau.
Nes mano raganų medžiotojai žudė tavo tautą?
Taip.
Tikiuosi, padėsiu tau suprasti,
kad jei būčiau žinojusi, jog tai - Magra ir jos vaikai,
aš...
- Nenoriu, kad manęs nekęstum, Kofunai. - Aš jūsų nepažįstu.
Bet aš noriu, kad pažintum.
Kai esi karalienė, jautiesi labai vieniša.
Taip ilgai buvau viena, jog bijau, kad praradau gebėjimą užmegzti ryšį.
Bet su tavimi jaučiu ryšį.
Šalia tavęs aš nurimstu.
Šalia tavęs man gimsta viltis.
Viltis dėl ko?
Dėl Pajos ateities.
Aš negyvensiu amžinai.
Ši šventa karalystė gali kada nors tapti tavo atsakomybe.
Mirtingam vyrui ar moteriai ši našta - pernelyg sunki.
Ištvėriau tik dėl to,
jog šalia manęs ir manyje visada kai kas yra,
lydi kiekvieną mano judesį.
- Kalbate apie Dievę? - Taip, Kofunai.
Be kurios mes - tik dulkės.
Aš parodysiu tau,
- kaip klausti Dievės patarimo... - Sibete.
...kad žinotum jos balsą, kai tau reikės,
o ji žinos tavo.
Klausyk. Tam, kad ją išgirstum, turi ją pajausti.
Leisk jos liepsnai sušildyt tave, kaip Dievė Liepsna sušildo žemę.
O, taip. Jausk ją.
Taip.
Pajusk mane, Kofunai.
Atsipalaiduok manyje ir surasi Dievę.
Taip. Jausk mane.
Jausk mane.
Išvertė Egidija Namavičė