Баба, коханий…
прости мене.
Учора я оплакувала маму.
Сьогодні вона жива і принцеса.
Цей шлюб послужить нам усім.
То це Пеннса? Тут завжди так тихо?
Ніколи.
Я остання з алкенні.
Бов!
Мамо!
-Чому ти виходиш заміж? -Я не можу цьому завадити.
Принцесо Маґро і лорде Гарлане,
дозволяю вам скріпити свій союз.
Я переконаю раду попросити переговорів з паянцями.
Тривантійці не торгуються за мир!
У нас буде час перекинути батальйони на схід.
Перетни кордон.
-З яким вантажем? -З її дочкою.
Вважай це весільним подарунком.
Багато доброго починається з бажання.
-Їй не можна вірити. -Чому?
Це не вона мені все життя брехала.
Звідси до Пеннси два дні ходу.
А яка вона буде?
Вона буде як Маґра.
Ми взагалі знаємо, хто це?
Дякую, що прийшли.
Дами, лорди. Дякую за підтримку.
Капітане Ґоссет, скільки в нас війська?
Наші форпости Геребур і Керлайл дали нам 25 солдатів.
Лебнін – ще 30.
Для Лебніна це честь, а не просто обов'язок, ваша величносте.
Я підтримую вас, як мій батько підтримував вашого батька.
Разом з вояками з Пеннси…
З Алтуни нічого? Невже?
Лорде Дієґо, це правда?
Ваша величносте, Алтуна готова прислати ще 20 солдатів.
На десять менше за Лебнін.
У вашому місті вдвоє більше людей.
Починається посівна.
Міська рада вирішила, що треба продовжити сіяти,
інакше буде нестача харчів.
Лорде Дієґо, знаєте, що сталося в Канзуа?
Ми чули про ваші страждання.
Скажіть, якби я зруйнувала ваш дім на ваших очах,
потопила всіх, кого ви знали й любили, вбила вашу дружину й дітей,
хіба б ви думали про врожай?
Вибачте, ваша величносте.
Мабуть, треба поїхати в Алтуну й самим про все дізнатися.
[жестами] Тривантійці хочуть зустрітися.
Лорде Дієґо, питаю знов. Скільки дасте солдатів?
Тридцять, королево.
Добре.
Капітане Ґоссет?
У Монро тривають підрахунки.
Ти коли-небудь уявляла, що вогонь з тобою говорить?
Коли я лишилася сама, після батькової смерті й твого зникнення,
мені здавалося, що він ділиться зі мною таємницями.
Чому ти не сказала мені, що Тривант попросив про зустріч?
Бо це не має значення.
Уяви, що сказав би батько.
Могутній Тривант боїться мене. Просить миру.
-Треба про це подумати. -Навіщо?
Правда на нашому боці. З нами богиня.
Усе одно на полі бою солдати повинні вірити.
-У богиню? -У тебе.
Вони повинні думати, що королева зробила все можливе, щоб їх захистити.
Солдати зроблять те, що я накажу.
Сібет.
Солдат має вірити, що б'ється за правду, має вірити у свою королеву,
любити її й бути готовий загинути за неї.
Уявляєш: якби ти зупинила тривантійську навалу,
не пожертвувавши ні єдиним солдатом?
Ти вже маєш їхню покору,
а якби ти це зробила, то мала б їхню любов.
Такого ще ніхто не робив.
Коли востаннє тривантійці просили про переговори?
-Ніколи. -Правильно.
Може, за підтримки богині…
ти переможеш у війні, навіть не починаючи битву.
У Триванті немає короля чи королеви.
Я не можу вести переговори з простими політиками.
Авжеж ні.
Але я можу представляти тебе.
Як принцеса й твоя сестра, я можу говорити від твого імені.
Гаразд.
Дякую, Сібет.
Звісно, будь-який договір вимагатиме офіційного вибачення
та відшкодувань за напад на Канзуа.
Що? Ти ж знаєш, що це неможливо.
Ми збираємося перемогти, не починаючи війну.
Думаю, все можливо.
Сліпота
Ти думав, що дружина мертва, а вона жива,
і тепер ви знову будете разом.
Мабуть, ти такий радий. Я рада, хоч і не знайома з нею.
Хоча тепер це складніше, бо вона принцеса.
Дивно, правда ж?
Ні разу не згадати, що вона принцеса.
Таку мовчанку можна навіть вважати брехнею.
На твоєму місці я б усі ваші стосунки вважала брехнею.
Але ви разом виростили двоє дітей.
Важко брехати стільки часу.
Я на твоєму місці була б дуже сердита.
А ще спантеличена й знервована. Але й рада, що вона жива.
Я б не знала, що почувати.
Що я знаю? Я ніколи не була закохана.
Мабуть, тому що забагато говориш.
Думаю, вона мертва.
Я можу потренуватися з тобою.
Побачимо, що ти можеш проти живого.
Я б'юся лише з солдатами.
І з копицями сіна, очевидно.
Давай. Буде весело. Ми…
Твоя правда.
Було смішно. Дякую.
Я не наражатимуся на гнів принцеси,
подряпавши її сина.
А тепер іди геть.
Тоад!
Я не зміг урятувати сестру.
Не зміг допомогти татові.
Я повинен навчитися захищати рідних.
Я звик покладатися на інших.
Я впевнений, що принцеса призначить тобі наставника.
Твоя правда. Попрошу призначити тебе.
А чому мене?
Бо ми чудово порозумілися.
На сьогодні я закінчив вправи.
-Генерале. -Заходьте, лейтенант.
-Гострий. -Так.
Чиста сталь, перекута наново.
У вмілих руках це смертельна зброя.
Я переозброюю весь батальйон.
На.
Це тобі.
Я не розумію.
Хіба Трикутник не запропонував паянцям мир?
Королева не звинуватить фальшиво інший народ,
якщо не хоче війни.
Переговори проваляться, ми про це подбаємо.
Ви наполегливо переконували Трикутник.
Якщо щось піде не так, звинуватять вас.
Тому замість мене поїдеш ти.
Якщо з паянцями можна укласти мир, то чому б не спробувати?
На західному фронті нас тепер тіснять ґаніти.
Рен.
Паянська королева знахабніла й забула, хто ми такі.
В інтересах республіки нагадати їй про це.
Сюди. Тримаймося разом.
Це Тамакті Джун.
Чекайте тут.
Іди.
Я просив вас зачекати, доки зберу інформацію.
Вона тут чи ні?
Принцеса Маґра тут і поки що в безпеці.
Ти чогось не кажеш.
Вона з королевою. Це все, що я знаю напевне.
А Кофун?
Про нього я не чув.
Відьмолови, що супроводжували його, йшли без карт Компасу.
Мабуть, ми прийшли перші.
Ходімо її шукати.
Знайдіть найвищий будинок.
Саме там облаштувалася королева.
Ти не підеш?
Королева вважає мене мертвим, поки що хай так і буде.
Треба зв'язатися з вірними мені відьмоловами
і пересвідчитися, що вони й досі мене слухаються.
Якщо нападемо на королеву, знадобиться їхня підтримка.
-А як ми тебе знайдемо? -Як настане час, я сам вас знайду.
Стережися королеви.
Таких ти ще не зустрічав, і тепер ти на її території.
Я можу себе захистити.
Так, але без голови це буде складніше.
Я все одно йому не довіряю.
Я теж. Але поки що він не зробив жодної помилки.
Не можна ходити такою великою групою.
Періс, залишайся тут з Шарлоттою.
-Знайдемо Маґру й заберемо тебе. -Я мушу захищати Ганіву.
А хто захищав Ганіву минулі 17 років?
На.
Бережи його.
Обережно, Баба.
Мабуть, вона там.
Вона дуже нам зрадіє.
-Тепер вона принцеса. -Вона все одно мама.
А якщо ні? Що, як це місто її змінило?
Тоді ми її врятуємо.
Два вартові. Шість кроків.
Назвися.
Я прийшов до принцеси Маґри.
Принцеса не приймає відвідувачів у палаці.
Іди звідси.
-Мене вона прийме. -Я сказав: іди.
Ганіво!
-Маґро! -Мамо!
Стій!
Тату!
Перестаньте!
Відійдіть.
Баба?
Ні. Ведмідь.
Я тебе знайшов.
Я знала.
-Мамо. -Ганіво.
О, донечко.
-Я думала, ти загинула. -Усе гаразд. Ти в безпеці.
Я тебе знайшов.
Маґро.
Ти не сказала, що в нас гості.
Баба.
Це лорд Гарлан.
-Це його дім. -Ні, кохана, наш дім.
-Що? -Баба, послухай.
Баба? Це Баба Восс?
Так.
Я Гарлан, володар Пеннси,
і це дуже ніяково, але я чоловік твоєї дружини.
Баба, ходімо нагору.
-Про що це він? -Ходімо, я поясню.
Ходімо.
Так, ідіть нагору. Випийте чаю.
Замовкни вже.
-Це навряд. -Я розірву тобі горло.
І зробиш нашу дружину вдовою?
То це Баба Восс?
Хто це?
«Хто це»? Лише твоя королева, от і все.
Вітаю, Баба Восс.
Я чула, що моя сестра промовила ім'я «Ганіва»?
[жестами] Будь ласка.
Я Ганіва.
Богиня почула мої молитви.
Сестра возз'єдналася з сім'єю, всі живі й здорові.
Дітки мої.
Приходьте до мене на вечерю, відсвяткуємо ваше повернення.
Думаєш, вона каже серйозно?
Могутній Баба Восс.
Легенди про тебе чули всі, і ти не розчаровуєш.
Ти пройшов повз моїх охоронців, ніби це високий бур'ян.
Вони не здалися мені високими.
Це найкращі у світі солдати.
Ти послала їх полювати на дітей, не дивно, що чоловік їх здолав.
Баба.
Усе гаразд, Маґро.
Він не мусить бути зі мною чемним.
Ми все-таки родичі, правда?
Точно.
А ще від колишнього тривантійського солдата й работорговця
не варто очікувати вишуканих манер.
Сібет, будь ласка.
Стривай. Ти работорговець?
Серйозно? Ого.
Не те що я осуджую, але…
-Ні, я осуджую. Ще й як. -Сиди тихо.
Так, Гарлане.
Будь тихо. Як мишеня.
Яка чудова іронія,
що паянська принцеса вийшла заміж за работорговця.
Хоч, мабуть, Джерламарел не залишив
тобі вибору, так, Маґро?
Коли покинув тебе.
Вибачте, лорде Гарлане…
що я при вас обговорюю колишніх коханців вашої дружини.
Нічого. У всіх нас є минуле.
Наприклад, це був мій дім. Тепер він ваш.
Усе в житті змінюється.
Цікава думка.
Оскільки моє майбутнє було визначене правом народження,
у моєму минулому немає цікавих скандалів.
Я навіть трохи заздрила Маґрі.
Її свободі,
егоїстичній можливості обирати свій шлях,
не думаючи про інших, про свої обов'язки…
З усією повагою, ваша величносте, але Маґра присвятила життя
лобові до чоловіка, вихованню дітей
і служінню народові алкенні.
З усією повагою, жінко з гір…
Через мою сестру алкенні стали зрадниками корони.
Алкенні не можуть бути зрадниками корони.
Алкенні більше немає.
Якщо сховане плем'я зникає, як нам про це знати?
Годі.
Недарма батько забороняв
говорити за столом про політику.
Правильно, кохана.
-Хто хоче ще вина? -Я.
Як дивно.
У дитинстві я була романтичною.
Маґра клялася, що не вийде заміж, а он як вийшло.
Я стара діва, а в неї тільки за цим столом два чоловіки.
Не ображайся, Баба Восс.
Я дуже люблю сестру, хоча вона мені брехала, зрадила мене.
[жестами] Лише ти мій чоловік.
Я все одно готова вбити чи померти заради неї.
Думаю, ти теж.
І ви теж, лорде Гарлане.
Для мене честь бути в такій чудовій компанії.
Упізнаєш мій голос, солдате?
Не може бути. Ти мертвий.
Тільки в душі.
Королева сказала, що ти скоїв самогубство.
Королева ніколи не дружила з правдою.
Згоден?
Не вголос.
І що тепер?
А що?
Кофуне, Ганіво,
знайте, що мама постійно вас шукала.
Відколи вас розділено, вона тільки про вас і думала.
Як жаль: ви щойно приїхали, а вона збирається в поїздку.
-Хотіла б я, щоб було інакше. -У поїздку?
Яку поїздку?
-Про що це вона? -Я не встигла розповісти.
Це вкрай важливе завдання.
Маґра буде моїм послом
і зустрінеться з мирною делегацією Триванту.
Ти їдеш зараз?
Це лише на кілька днів. Я мушу.
-Я з тобою. -Я теж.
-Ні. -Ні.
Ви особи королівського роду.
Тривантійці не відмовляться від таких цінних бранців.
Вони й не дізнаються, що ми там.
Ви майбутнє королівства і, можливо, всього світу.
Не можна вами ризикувати.
Сестра має рацію. Залишитеся тут.
Ви щойно повернулися, не хочу знову вас втратити.
-Мамо. -Ганіво. Мама так вирішила.
Маґро, тривантійці не присилають мирних делегацій.
Вони не ведуть переговорів.
Я б не назвала це переговорами. Вони будуть плазувати.
Тривантійці ніколи не плазували й не плазуватимуть.
Вони не мали гідного ворога.
-Тебе? -Богиню.
Їхні солдати переріжуть горлянку твоїй богині й вип'ють її кров.
Але це тривантійці просять миру.
Це обман чи пастка.
Баба, треба спробувати. Якщо є бодай якийсь шанс…
Його немає.
Тоді здолаємо їх на полі бою.
-На це ще менше шансів. -То що ти пропонуєш?
Тривантійці зайняті війною з ґанітами на заході.
Не привертайте їхню увагу до сходу.
-А якщо вже пізно? -Тоді здавайтеся.
Так кажуть справжні тривантійці.
Ти повинен зрозуміти.
Він мені потрібен, щоб захистити нас.
Той черв'як так не вважає.
Це його манера поведінки.
Баба. Ти завжди мені довіряв.
А ти мені весь цей час брехала.
Тобі має бути відомо, що болісне минуле краще забути.
Ти з радістю його згадала, принцесо.
Принцеса, що втекла з Пайї, померла
у день, коли я принесла тобі шлюбну клятву.
Тоді їдьмо звідси.
Заберімо дітей і повернімося в гори.
Ми були там щасливі. І можемо бути щасливі знову.
-Якби ж усе було так просто. -Усе просто.
Ти моя дружина, це наші діти, а це минуле, яке ти хочеш забути.
Це народ мого батька.
Перед смертю він просив мене захистити людей від сестри,
а я його підвела.
Я втекла з Пайї, і багато людей загинуло від рук Сібет.
Я єдина можу законно змістити її з трону
і врятувати королівство.
Тобто тобі мало бути принцесою.
Хочеш стати королевою?
Тільки щоб встановити міцний мир,
а потім я передам владу Гарлану.
Маґро, Гарлан тебе використовує.
Ні, це я його використовую.
Ти забуваєш, що для тебе найважливіше.
Ти, я, Ганіва, Кофун – це найважливіше.
Я готова вмерти заради дітей.
Я не прошу тебе вмерти за них. Я прошу тебе жити для них.
Якщо я втечу…
Якщо я втечу, якщо знову посварюся з сестрою,
Ганіва й Кофун ніде не будуть у безпеці.
Я нас захищав 18 років. Я можу захистити нас там.
-А тут не можу. -Знаю, але я можу.
Я можу захистити їх і тебе.
О, добре, що ви обоє тут.
Поговорімо, хто з ким спатиме.
За звичайних обставин
я не проти груповухи.
-Гарлане. -Тому в мене таке велике ліжко.
Перестань.
Вибач.
Я просто шукаю якомога кращий вихід з делікатної ситуації.
Ти сказала йому, що це мій дім? Це мій дім.
Нікого це не цікавить.
Ти п'яний.
Так.
І, мабуть, маю на це причини.
Слухай, Баба… Баб… Восс,
мене не цікавить, що ти тут робиш з моєю дружиною… Нашою дружиною.
Не має значення.
Але для нас усіх буде погано, якщо люди дізнаються.
Від таємних союзів є користь, поки вони таємні.
Якщо він не замовкне, я переріжу йому горло.
Він завжди так поводиться?
Покинь нас, будь ласка.
Як скажеш.
З часом, Баба Восс,
ти зрозумієш, що я тобі не ворог,
але все одно небезпечний.
Я втратив дім, але це й досі моє місто.
Раджу тобі говорити про мене з повагою.
Ти мені потрібен. Тепер більше, ніж будь-коли.
Баба?
Що з тобою зробили?
Я мусив її повернути.
Я справді не знаю, що собі думає королева.
Відьмаки в королівській сім'ї?
Хіба вона не думає, що люди будуть проти? Що почнеться бунт…
Говори тихіше, а то королева відріже тобі язика.
Провіщай.
Це ти?
Мене звати Періс.
Періс.
У мене термінове повідомлення для принцеси.
Ти той солдат, який привів Кофуна в Пеннсу.
Так.
Він розповів, що інші не хотіли цього робити.
Ми мали наказ. Я його виконував.
А чиї накази ти виконуєш тепер?
Двадцять років я був вірний генералу відьмоловів.
Від цієї звички важко відмовитися.
Постараюся пояснити це Маґ… принцесі.
Тоді в лісі.
Ти торкнулася мене.
Цікаво, як воно –
заздалегідь знати, що станеться.
Я просто постійно стурбована.
Ніколи так не думав.
До речі про стурбованість…
Тоді ти захистив Кофуна. Захисти й тепер.
Будь поруч з ним і не дай втрапити в халепу.
Я допомогла йому народитися. Більше він мене не слухає.
Я виконаю твоє прохання.
Добре. Дякую.
Але…
тільки тому, що ти просиш.
Тебе звуть Тоад?
Так.
Яке дурне ім'я.
Батькам забракло уяви.
Зачекай тут.
Принцесо Маґро.
Я чую голос мерця.
То слухай уважно.
Це справді ти?
Тамакті.
Кажуть, тебе треба привітати. Ти вийшла заміж?
Так. Поки ти був мертвий, я намагалася все владнати.
Вийшовши за лорда?
Солдати Пеннси спершу слухають Гарлана, а вже потім королеву.
Це добре.
Треба зібрати всі сили, щоб скинути твою сестру.
Ми знайшли спільну мову. Гарлан – цінний союзник.
-Коли завдамо удару? -Я працюю як можу.
Важко пояснити, чому я живий,
хоч скоїв самогубство на службі в королеви.
-Скільки часу? -Часу вже нема.
Кажуть, твоя сестра через кілька днів втягне Пайю у війну.
Може, й ні.
Я переконала її провести переговори з Тривантом.
Нащо тривантійцям говорити про мир,
якщо вони взагалі не оголошували війни?
Вони тягнуть час.
Щоб перекинути солдатів з західного фронту.
Ти сам казав, що тривантійці дуже зайняті війною на заході.
Що вони зовсім не хочуть війни на сході.
Може, навіть є нагода укласти мир, хай навіть вони мають власні причини.
Поки на троні твоя сестра, миру не буде.
Але вбити королеву чи хоч би позбутися її не так просто.
Є багато законів спеціально для захисту монарха.
-Ти знаєш усі ці закони? -Ні, не всі.
А я знаю.
Збирай своїх відьмоловів, про закон я подбаю сама.
Ти маєш план?
І не один.
Тут не так, як у нашому селі.
Бачив би ти Тривант. Пеннса порівняно з ним крихітна.
Неймовірне місто.
Але в них є рабство й вони викрали тебе.
Не всі тривантійці погані.
Я зустріла там людину, таку, як ми.
-Справді? -Так.
І це не родичка Джерламарела. Обоє її батьків сліпі.
Тобто є не лише лінія Джерламарела.
Зір справді вертається.
Щось ти не дуже радий.
Бачиш, що він зробив зі світом.
Що він зробив з нами.
Світ зруйнував не зір.
А люди.
Це можуть зробити як зрячі, так і сліпі.
Королева хоче воювати з Тривантом.
Вона захищає свій народ. Хіба не всі королеви це роблять?
Чому ти захищаєш людину, яка все життя на нас полювала?
Вона не знала, що ми її родичі.
Якби мама сказала, хто вона, ми б не ховалися.
Мама нас захищала.
Можливо.
А може, вона захищала себе.
Я вірю мамі, а не королеві.
А Джерламарел?
Ти довіряла йому. За Бутса ти теж поручилася.
Не дражнися, коли в мене в руках ножиці.
Вибач.
І ти вибач.
За все.
Ну що ж. Ти твердо вирішив?
Стрижи.
-Періс? -Так. Іди сюди.
Сідай.
Посидь зі мною.
Отже, світ змінюється.
Так.
Вибач.
Вибач, що не розповіла тобі.
Про те, хто я така.
Маґро, я знаю, хто ти.
Я рада, що ти про це не розповіла.
Я б не зберегла цю таємницю від Баби.
Він такий злий.
А ти як думала?
Його дружина вийшла заміж за іншого.
Я все пояснила.
Ти пояснила, чому приховувала,
що ти дочка Кейна?
Він не хоче слухати.
Я не можу звідси втекти. Я мушу лишитися.
Заради Ганіви й Кофуна.
Залишишся заради Ганіви й Кофуна?
Кого ж іще?
Корона твоя за правом народження.
Носити її – велика відповідальність.
Знаєш…
Ти почала цю подорож.
Ти навчила Ганіву й Кофуна читати.
Розповіла про великого Джерламарела.
Їхнього батька.
Я ніколи б не пішла з гір.
З часом пішла б.
Гори були для тебе тісні.
Я скучила за тобою.
Кофуне.
Що ти тут робиш?
Слухаю світ.
І що чуєш?
Усе. Іди сюди.
Заплющ свої очі.
Хай звуки наповнять твій розум.
Що ти чуєш?
Взагалі-то, нічого.
Так не буває.
Навіть тиша щось говорить.
Тату.
Тихо, я знаю. Я чув, як він іде.
Розслабся.
Він спокійно дихає. Він не на полюванні.
Ось. Він пішов до зграї.
Ти злий на маму?
Мама все робить заради вас із сестрою.
А ти ж як?
Я думав, що ти, коли прибув, скинеш Гарлана з даху.
Я про це думав.
Не дай Гарлану перемогти.
Гарлан не має значення.
Усе це місто не має значення.
Головне, що ми знову разом.
Тепер треба придумати, як звідси вибратися.
І повернутися в рідні краї.
Я вже й не знаю, які краї для нас рідні.
Стривай, я чую.
Розкажи.
Так.
Лорде Гарлане, кобила вашого брата бігала в садах.
Під сідлом, але без вершника.
Це не вперше.
Керріґан, коли поспішає, часто хапає першого-ліпшого коня.
Поставте її в мою стайню. Забере, як повернеться.
Пане, в сідельній сумці було послання для вас.
О ні.
Ні.
Що сталося?
Що таке? Що сталося?
Керрі.
Керріґан.
Вибач.
Кофуне.
Як ти розташувався?
Усе добре, дякую.
Хочеш?
Так.
Твоя мати. Цей будинок.
Мабуть, це важко усвідомити.
Важко.
Тебе щось турбує?
Я на мить забула, що ти зрячий.
Мабуть, ти бачиш мій біль.
Так.
Мабуть, це чудовий дар.
І тепер мені доведеться довіритися тобі.
Бо це таємниця.
Кофуне.
Це має лишитися між нами.
Так, авжеж.
Я втратила дитину.
Її забрали від мене.
Співчуваю.
Коли люди дізнаються…
У нашому селі таке часто бувало. Люди зрозуміють.
Це не твоє село.
А я не мати з племені алкенні.
Я оголосила всьому місту, що ношу дитину.
Зрячу дитину, яка не народиться.
Люди подумають, що я більше не обрана.
Що я більше не королева волею богині.
Скажи правду.
Люди зрозуміють і співчуватимуть тобі, як і я.
Я тобі співчуваю.
Дякую.
Дякую, Кофуне.
Зізнаюсь: я прийшла, бо мені треба було з кимось поговорити.
Я подумала, що тобі можна вірити.
Зрозуміла це з першої зустрічі.
А ти мені віриш?
Не знаю.
Бо мої відьмолови перебили твоє плем'я?
Так.
Надіюся, ти розумієш:
якби я знала, що це Маґра та її діти,
я…
-Не треба мене ненавидіти, Кофуне. -Я тебе не знаю.
А я хочу, щоб ти мене знав.
Королеви такі самотні.
Я так довго була самотня, що забула, що таке близькість.
Але я вже відчуваю близькість до тебе.
Ти чомусь мене втішаєш.
Наповнюєш надією.
Надією на що?
На майбутнє Пайї.
Я не житиму вічно.
Ймовірно, колись ти відповідатимеш за це королівство.
Це величезний тягар для смертної людини.
Я несла його лише тому, що всі ці роки на троні
всередині мене, поруч зі мною, була та,
хто керує кожним моїм рухом.
-Кажеш про богиню? -Так, Кофуне.
Без якої ми лише порох.
Я навчу тебе
-просити поради в богині… -Сібет.
…ти впізнаєш її голос, коли потребуватимеш її,
а вона впізнає твій.
Слухай. Щоб почути, спершу відчуй її.
Хай вона зігріє тебе, як Боже полум'я зігріває землю.
О, так. Відчуй її.
Так.
Відчуй мене, Кофуне.
Заблукай у мені – і знайдеш богиню.
Так. Відчуй мене.
Відчуй мене.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк