Čet-čet!
Čet-čet-čet!
Pravirkite. Meldžiu, būkit gyvi.
Ei! Ne!
Ei! Kaukis su manim!
Ei! Atsisuk į mane!
Atsisuk...
Ei, pas mane!
Kaukis su manim!
Kas ten? Atsakyk, kas ten?
Matau, mano vaikai - gerose rankose.
Dželamarelai,
čia tu?
Taip.
Atėjai, kad juos pasiimtum?
Ne. Aš - bėglys.
Ir turiu reikalų kitur.
Jiems bus saugu augti pas tave.
Sekiau jus, kad įsitikinčiau, jog rasite prieglobstį.
Išžudžiau lokius visame slėnyje.
Esu tikras, šitas buvo paskutinis.
Šie vaikai - tikra dovana.
Augink juos su meile ir rūpesčiu.
Duok man ranką.
Kas... Kas čia?
Prieglobsčio ribose, už krioklio yra nedidelė ola.
Įkopk į ją. Ten rasi dėžę.
Daviau tau raktą nuo tos dėžės.
Pakalbėk su Peris.
Pasakyk, kad tai, kas bus toje dėžėje skirta mano vaikams.
Atidaryk dėžę, kai jiems sueis 12 vasarų.
Tuomet jie bus pakankamai subrendę, kad įvertintų jos turinį.
Kas joje?
Žinios.
Žinios, padėsiančios kurti naują pasaulį.
Geresnį net už mūsų protėvių.
Ateis diena, kai mes būsime kartu.
Suteik jiems Hanivos ir Kofuno vardus.
Tokiu būdu aš juos pažinsiu, kai jie pas mane ateis.
O kada jie pas tave ateis?
Visi atsakymai - dėžėje.
Palauk. Dželamarelai.
Dželamarelai!
Ką tik girdėjau, kaip Baba Vosas šaukėsi to raganiaus.
Ar tai tavęs netrikdo?
-Ar čia nebeliko teisingumo? -Mes toli nuo teisingumo.
Baba Vosas - mūsų vadas. Negalime juo abejoti.
Baba Vosas - ne įstatymas.
Dievas yra įstatymas.
Gal čia esame toli ir nuo paties Dievo.
Baba Vosas ir Peris nuteisė mano motiną,
tavo seserį, būti sudeginta.
Už ką?
Nes ji suabejojo, ar verta tokiam kaip jis,
nepažįstamajam, nepasakojančiam apie savo praeitį, vadovauti kaimui?
Ją sudegino, išsigandę, jog ji sako tiesą.
Dievas viską mato.
Net jei Jis ir nematytų,
aš niekad to nepamiršiu.
Kur buvai?
Baba Vosai?
Kas nutiko?
Sakyk tiesą.
Sėskis, mano meile.
Kodėl?
Dželamarelas... nutiko.
Parašyta, kad rasime ją nuvirtusio rąsto gale.
Aš tegirdėjau vien istorijas apie ją.
Nežinojau, kad su mumis kaime gyvena Šešėlis.
Todėl Šešėlės ir yra Šešėlės.
Alkenių tarpe visada gyveno Šešėlės.
Ant altoriaus palikau jai raštelį, o grįžusi, jo neberadau.
Ji ateis.
O kaip sužinosi, kai ji ateis?
Nežinau. Nesu to dariusi.
Spėju, ji pati duos kokį ženklą.
Kodėl tu sakai, kad tai "ji"?
Nes Šešėlės - visad moterys. Vyrai labai nevikrūs.
Kaip manai, kas jos tokios?
Būtybės, su kuriomis kalbame kasdien.
Gebančios paslėpti savo kūną.
Niekas negali vienu metu būti ir nebūti.
Ji juda tik tada, kai juda kiti.
Net ajuros jos negirdi.
Ji moka išlikti be minčių. Net pranašai jos neužčiuopia.
Ji - kitoje tikrovėje, nepastebima.
Net šunys jas suvokia kaip akmenis.
Ji čia.
Šešėle,
būk pasveikinta.
Šešėle, noriu paprašyti tavęs pasekti kai ką iš mūsų kaimo
ir papasakoti man viską, ką išgirsi.
Ji neatsakys, jei priešinsiesi.
Stovėk ramiai.
Šešėle, ar išpildysi mano prašymą?
Tai reiškia "taip"?
Dukart - taip, vienas kartas - ne? Taip?
Šešėle, tas žmogus - Peris.
Manome, kad ji - ragana.
Ar gali sekti raganą?
Šešėle, ar gali sekti raganą?
Kaip tau atsilyginsime?
Šešėle?
Jis pasakė "naują pasaulį"?
Kas, jei dėl naujo pasaulio bus sunaikintas senasis?
Čia tik dėžė, mano meile.
Kas čia?
Tai - mūsų vaikams. Gal čia koks žaislas?
Ne. Jis turi prasmę.
Pas jį viskas turi prasmę.
Kurios niekad nesupratau.
Aš moku globoti, nemoku mįslių spręsti.
Baba Vosai, aš verčiau rinksiuos vyrą, kuris mane globos,
nei tą, kuris mane supras.
Peris?
Taip.
Tavo vyras kvietė mane.
Dželamarelas sakė, kad reikia tartis su ja.
Užeik.
Kas dar toje dėžėje?
Čia sakoma, kad tai, kas viršuje, turi likti viršuje,
o kas - dugne, turi likt dugne.
Kaip mes kursime naują pasaulį iš medžio žievės?
Jokių vizijų.
Ir čia daug tokių.
Peris.
Kas? Žinai, kas čia?
Taip.
Tai... knygos.
Kas yra knygos?
Mano senelė pasakojo istorijas, kurias jai pasakojo jos senelė.
Mes kartu su ja bandėm jas įsivaizduoti.
Knygos yra it šventi dalykai.
Jos tyli, tačiau tuo pat metu žadina vaizduotę.
Jas gali deginti, bet jos kur kas prasmingesnės nei ugnis.
Į jas sudėtos visos senovės žinios.
Regos eros paslaptys.
Mano senelės senelė turėjo nuosavų knygų.
Bet raganų medžiotojai jas sudegino.
Maniau, kad sudegė visos knygos.
Dželamarelas sakė, jog turim palaukt 12 vasarų.
ir tik tada duoti jas savo vaikams.
Jis tiki, kad jie paveldėjo jo galią girdėti tylą.
Tai, kad jis tuo tiki, nereiškia, jog tai tiesa.
Mano vaikai gal nėra prakeikti.
Prakeikti?
Mes čia gyvename atsiskyrę, savo kaime, tikinčiam prietarais.
Gal tavo vaikai čia gyvens ne amžinai.
Ką nori pasakyt?
Ką, Peris?
Kol įsitikinsim, jog jie turi tą galią,
privalom nesiginčyti.
Paslėpkime tai kaip vertingas sėklas.
Nes tai - Dželamarelo dovana.
O Dželamarelo dovanos visuomet geros.
O tu nesutinki, Magra?
Baba Vosai,
užkask šias knygas prie hiacinto.
12 metų netarsime apie jas nė žodžio.
Mes - ne vieni.
Šešėle?
Šešėle.
Gavau tavo žinutę.
Aš atėjau.
Tu - čia?
Šešėle?
Ji nieko nekalbėjo.
Tik sumezgė tai, ką girdėjo.
Jie buvo trise. Baba Vosas, Peris ir Magra.
Jie kalbėjo apie kūdikius.
O apie raganą?
Tik apie kūdikius.
Sūpavo juos, maitino, kalbino, nieko daugiau.
Ji perdavė tik tai.
Šešėlė meluoja!
Gal tu ir teisi.
Gal ji neatsakė į mano klausimus.
Bet aš siųsiu žinią apie raganą.
Tada raganų medžiotojai sužinos...
Žinią? Kaip ketini siųsti žinią?
Žinutė.
Ją neš upės srovė per daugybę slėnių.
Gal kas suras vieną tokį?
Bebras.
Aš jų išsiųsiu dvi per dieną.
Tris.
Kol vieną dieną mūsų maldos bus išgirstos.
Slėnių ir upių daug. Tai gali trukti metų metus.
Gal.
Tačiau mes turėsim viltį.
Laikyt!
Mano drauge.
Taip ir maniau, kad rasiu tave čia, vieną.
Kaip tavo reikalai?
Viskas gerai.
Puiku.
O tavo?
Ar viskas gerai pas tave?
Tu tikrai nori žinoti?
Žinoma.
Nesijaučiu labai gerai.
Negaliu užmigti.
Apgailestauju.
Dienos metu girdžiu dalykus, kurie neduoda man užmigti.
Kokius dalykus?
Aplinkoje jaučiu nepasitikėjimą manim.
Bijau, kad kažkas ėmėsi
šnipinėti mane ir mano artimuosius mano nuosavose namuose.
Negali būti.
Niekam ne paslaptis, kad tu ir tavo teta ne itin mylite mane ir mano šeimą.
Pamaniau, kad jei kas nors išdrįstų mane provokuoti,
tu tikrai apie juos žinotum.
Bet tu nežinai, tiesa?
Ne. Nežinau.
Gerai. Tai yra gerai.
Žinok, kad aš čia - įstatymas.
Visi iki vieno gali ateiti pas mane išsakyti savo nuomonės.
Jei jie tai išsakys man tiesiai,
sulauks sąžiningo mano, kaip žmogaus atsako.
Tokio žmogaus, koks esu dabar.
Bet jei išgirsiu šnabždantis man už nugaros,
aš surasiu jį arba ją,
tuomet jiems teks susidurti su žmogumi, kuriuo kadaise buvau.
Žmogumi, keliančiu vien baimę ir siaubą.
Jei kas turi man ką nors pasakyti, prašau, Geteri Baksai,
perduok, kad ateitų pas mane pirmiau,
nei aš pas juos.
Klausykite!
Jūs nesuteikėte man atsakymų, kurių tikėjausi.
Jūs praradote savo namus.
Kalbėkite dabar, kol dar turite gyvybes.
Sakykite, ką žinote apie eretiką ir demoną Dželamarelo vardu.
Ką žinote apie jo vaikus?
Mes... nieko negirdėjome.
Maldauju jūsų, palikite mus gyvus.
Jei tu nieko negirdėjai, tuomet man nereikalingos tavo ausys.
Pasiuntiny!
Ataskaita karalienei.
"Jau ilgus mėnesius vaikštome po Saulės Kapo kalnus.
Meldžiame Dievo vedimo,
bet nesulaukiame nė žodžio, nei kvapo, nei ženklų, nei vilties.
Kaimai Saulės Kapo krašte - išsimėtę toli vienas nuo kito.
Aplink - kalnai ir bekraštės lygumos.
Žmonės, bijodami liūtų ir lokių, gyvena apsistatę tvorimis.
Taigi, sunkia širdimi, kreipiuosi nurodymų.
Ar mano misija baigta?
Ji, man regis, tapo visiškai beviltiška.
Nuolankiai prašau leisti mums grįžti į Pajus.
Jūsų ištikimas tarnas, Tamaktis Džunas."
Galiu pati perskaityti žinią?
-Aš jums ją visą perskaičiau. -Duok.
Mano pirštai - itin jautrūs. Gal jūs kažką praleidote.
Pirmoji ranka išties sumegzta Tamakčio Džuno.
Bet ne antroji ranka.
Tamaktis niekada nebuvo nuolankus, juolab jis - ne tarnas.
Pagal mudviejų slaptą susitarimą,
kas dešimtą mazgą jis turi sumegzti širdį, kad išvengtų klastotės,
o čia, mano šventas lordai Sakai, yra klastotė.
Žinia rašyta kitų. Tave siuntė. Klaupkis.
-Jūsų didenybe... -Klaupkis, pasakiau!
Tamaktis Džunas - karališkasis mokesčių rinkėjas ir raganų medžiotojas.
Jis nusamdytas 20 metų tarnybai ir 20 metų jis atitarnaus.
Kiekvieną savo tarnybos dieną jis medžios Dželamarelą.
Nes neapykanta bei kerštas yra du laukiniai žirgai, traukiantys jo karietą.
Kas tave siuntė man meluoti?
Tie, kas nuogąstauja.
Kas jie?
Norintys, kad pagaliau pažvelgtumėte blaiviai, jūsų didenybe.
Jūsų didenybe, eretikas Dželamarelas dingo.
Mes čia turim savų bėdų.
Šventoji galia silpsta.
Vanduo sunkiasi per amžinosios sienos plyšius,
o lygis auga.
Dievai gieda vos dviem balsais.
Tauta ima abejoti jūsų galia.
Jums reikia ginkluotis čia, jūsų didenybe.
Kas mezgė melagingus mazgus?
Lordas Karnas.
Ledi Zi.
Kas dar?
Niekas.
Sprink savo melu.
Aš dabar melsiuosi.
Dželamarelai, mano tikroji meile.
Kartą mes abu taip meldėmės.
Kartą kalbėjom vienas su kitu be žodžių,
tačiau tu su manim nebekalbi.
Todėl kreipiuosi į tave maldoje.
Dželamarelai... sugrįžk taikiai
ir, įveikęs savo persekiotojus, įeik į mano kūną.
Aš atleisiu tavo nuodėmes.
Grįžk ir duok man vaikų su tavo galia.
Aš pati imsiu skelbti Regos ereziją.
Aš nusigręšiu nuo dievų.
Nes mūsų vaikai bus dievai.
O aš būsiu deivė, kurią kadais paniekinai.
Per amžius.
Jūs matote
lordą Karną ir ledi Zi,
kuriuos maniau esant man ištikimus.
Meldžiu, jūsų didenybe!
Jie įvykdė išdavystę ir klastotę.
Mes pasakėme tiesą.
Visiems žinomą tiesą.
Jai rūpi tik Dželamarelas, kuomet čia, namie,
varikliai genda, vandens lygis auga.
Ji nėra dei...
Tai - tiesa.
Mano kova dėl jūsų gyvybių
ir dėl Pajų miesto likimo - sunki.
Tačiau aš kovoju, nes tokia mano pareiga.
Dievo vedimu esu deivė tiek, kiek tai yra Jo valioje.
Būdama Jo rankomis žemėje, kaunuosi prieš naikinimą,
už šilumą žiemą, vėsą vasarą, magiją mūsų sienoms
prieš liūtus ir lokius, kurie draskytų jūsų vaikus
net būdami sotūs.
Tačiau svarbesnė mano kova - kova prieš šviesą,
galią, kurios dėka žmogus pasijunta viršesniu už Dievą,
galią, kuri dar sykį
suvaržytų ir sukaustytų pasaulį.
Mūsų kariai dabar kaunasi su tais šviesos demonais.
Gerbkime juos.
O ne regzkime sąmokslus jiems už nugarų.
Prieštarauti man -
tai šauktis šviesos ir žlugimo.
Už tai negalima atleisti.
Su didžiu gailesčiu, seni draugai...
Pirmyn.
Mes - pajai
Mes - šventi
Mes - išrinktieji
-Mes esame -Mes esame
Mes - pajai
Mes - šventieji
Mes - išrinktieji
-Mes esame -Mes esame
PO 3 METŲ
Atnešiau vaikučiams erškėtuogių.
Magra...
-Jaučiu ore... -Taip.
Tu neklysti.
Jauti sielvartą ir džiaugsmą, bet sielvarto daugiau.
Imk.
Mėgstamiausias jų žaislas.
Padėk jį kur nors, bet kur, tik tyliai.
Haniva, Kofunai, kur jūsų žaislas?
Suraskit jį.
Radai?
Šaunuolė.
Paduok jį tetai Peris.
Eikite žaisti.
Jei uždengiu jiems akis, jie to padaryti nemoka.
Seniai tai žinau. Tiesiog...
Apsimečiau nieko nežinanti.
Dabar tai - akivaizdu.
Kam?
Baba!
Ateikit pas mane, mano meilučiai. Ateikit.
Bėkite į lauką pažaisti.
Aš tuoj pas jus ateisiu.
Aš supratau, kai Haniva paėmė mano ranką
ir pasakė, kad saulė turi sesutę, išeinančią pažaisti naktį.
Suprantu.
Vadinasi, Dželamarelas sakė tiesą, Baba Vosai.
Dvyniai iš tiesų - naujojo pasaulio pradininkai.
Siūlau pranešti šią tiesą visiems.
Jie - mano vaikai.
Suter Baks ir Geteris Baksas mano, jog mes - raganiai.
Ir sulaukia vis daugiau pritarimo.
Aš už tai, kad tylėtume apie tai.
Dželamarelas kalbėjo apie 12 vasarų.
Kol kas niekam nesakysim.
Iki tol jie gyvens užrištomis akimis.
Kartą gyveno
viename kaime laimingai gyveno keturi broliai ir sesės.
Tokiame kaime kaip mūsų.
Visi jie kasdien darbuodavosi.
Vienas gamino nepaprastai kvapnius kvepalus.
Kitas kepė saldžiausius pyragus.
Trečias kūrė puikiiausią muziką.
O ketvirtas audė šilkinius patalus ir sukneles
it šiltas sniegas.
Šis ketvertukas laimingai dirbo diena iš dienos,
niekada nesipyko.
Bet vieną dieną
į kaimą atėjo vienas berniukas, teigiantis, kad jis - jų brolis.
Seserų ir brolių paklaustas, ką jis moka,
prisipažino sakantis žmonėms tiesą.
"Kokią tiesą?" - jie jo paklausė.
"Na," - atsakė jis,
"Galiu pasakyti jums, kad vienas jūsų yra labai gražus,
kitas - gana gražus, trečias - šiaip sau,
o vienas - negražus."
Šeima sutriko nuo tokių jo žodžių,
nes jei dar neatspėjote, ketvertuko vardai buvo:
Uoslė, Skonis,
Garsas ir Prisilietimas.
Žodžių "Negražus" ir "Gražus" jų pasaulyje nebuvo.
"Tačiau kuris mūsų yra kuris?" - jie paklausė to savo brolio.
"Jei jūs to neskiriate, jums tai rūpėti neturėtų," - atsakė tas brolis.
Tai taręs, jis išėjo.
"Palauk! Koks tavo vardas?" - sušuko jie jam pavymui.
"Aš - vardu Regėjimas," - jis atsakė.
Sulig tais žodžiais jis išjojo, palikęs ketvertą.
Netrukus broliai ir seserys ėmė ginčytis, kuris jų - gražus,
o kuris - negražus.
Visi jie paskendo mintyse apie tai, ką jiems pasakė Regėjimas.
Ir kvepalai neteko savo aromato,
pyragai tapo nebeskanūs,
muzika prarado savo melodiją,
o šilkas tapo šiurkštus.
Tačiau vieną dieną jie ir vėl susirinko
ir nusprendė pamiršti viską, ką jiems sakė Regėjimas.
Nes anksčiau jie juk buvo laimingi.
Netrukus jie ir vėl tapo laimingi.
Nes jie nusprendė, jog jiems pakanka jų keturių.
Taip jie gyveno ilgai ir laimingai.
Sveika.
Labas.
Atnešiau dvynukams dovaną.
Rytoj juk jų gimtadienis.
Tu apie tai nepratarei nė žodžio nuo tada, kai upėje ištirpo ledas.
Apie ką?
Mes juk laukėme šios dienos.
Dvylika metų, Magra.
Tu, žinoma, esi laisva elgtis kaip išmananti.
Džiugu, jog tai pripažįsti, Peris.
Jei manai, kad jie dar per jauni, ar ilgai ketini laukti?
Mes su Baba Vosu nusprendėme.
Tai, kas užkasta, liks užkasta... amžiams.
Toks tavo sprendimas?
Mūsų sprendimas.
Niekam nevalia kištis tarp mūsų, Peris, net tau.
Vadinasi, jie augs čia užmerktomis akimis,
gyvens ir numirs.
-Tik čia... -Gyvens!
Tai svarbiausia, Peris.
Šito noriu. Kad jie gyventų.
Jei paaiškės jų paslaptis,
jei kas nors iš tos dėžės juos išduos,
jei kas nors jiems nutiks, tūkstančiai "jei",
juos sudegins.
Jei knygos iš dėžės lieps jiems palikti kaimą,
ir juos sudraskys liūtai ir lokiai,
jie žus.
O žuvusiųjų akys vis tiek užmerktos.
Ateis diena, kai mus suras, suras juos.
Magra, jiems būtina ruoštis.
-Pakaks! -Ne, nepakaks!
Tokio gyvenimo nepakaks.
Tavo pasiteisinimai - nepakankami.
Aš tau neprivalau nieko aiškinti.
O kaip Dželamarelas?
Dželamarelas? Jis vaikų neaugino.
Jis neslaugė jų jiems sergant.
Jis nemigdė jų, nes jo nebuvo. Jis kažkur bastėsi.
Tavo balsas.
Tu jo nekenti.
Už ką?
Magra?
Kuo vaikai kalti dėl šios tavo neapykantos?
Mama!
Eik, Peris.
Noriu pabūti su savo vaikais.
Peris.
Sveiki. Užeikite. Sėskite.
Mano vaikeliai.
Mano dideli vaikučiai, su gimtadieniu.
Jums šiandien sukanka 12-ika.
Vajė.
12 metų saugojote paslaptį.
Puikiai saugojote.
Ar pajėgtumėte išsaugoti dar vieną?
Kokią?
Tai skirta tik jums vieninteliams.
Puikiausia pasaulyje gimtadienio dovana.
Kas čia?
Knygos.
Mes manom, kad tai knygos.
Štai. Čia nurodymai, kad suprastumėte tai, ką sako šios knygos.
Kieno nurodymai?
Jūsų tėvo.
Ką tėtis apie jas išmano?
Ne.
Jūsų tikrojo tėvo.
Ką?
Žinau tik tiek, ką man sakė jūsų mama.
Tikėjausi, kad ji jums tai atskleis pati.
Mes turime tėvą.
Ir jis jus kuo stipriausiai myli, Kofunai.
Haniva,
yra dar vienas vyras,
kuris išgelbėjo jūsų mamą, pasiklydusią pūgoje.
Taip ji pati pasakojo.
Ji pasiklydo, jis ją išgelbėjo.
Jis buvo su ja.
Kai ji atėjo į mūsų kaimą,
jūs abu jau buvote jos pilve.
-Jo vardas - Dželamarelas. -Ne.
-Palauk, Haniva. -Kofunai.
Haniva. Tik niekam nesakyk.
Štai. Paimk tai ir perskaityk.
Tu esi drąsi. Eik.
Gal mes - raganiai.
Gal tos istorijos apie Regėjimą - tikros.
Ne.
Rankose laikau tiesą.
Netrukus aš ją žinosiu, o tu - ne.
Skaityk.
"Kadaise
beveik visi žmonės turėjo galią, kurią dabar turite jūs.
Žmonės naudojo šią galią, kaip ir savo protų galią,
kad užkariautų pasaulį.
Jie kūrė skraidančias mašinas,
mašinas, kurios galėjo susikalbėti per tūkstančius kilometrų.
Jie net pakildavo nuo žemės su didžiuliais laivais.
Jie taip sustiprėjo dėl šios galios, kad ėmė naikinti Žemę.
Buvo kalbų, jog galią jiems atėmė Dievas, kad išgelbėtų Žemę nuo sunaikinimo.
Tačiau praėjus daugybei metų, šviesos galia vėl atgimsta,
bet su nurodymais išrinktiesiems, kaip vėl atkurti pasaulį.
Aš - jūsų tėvas.
Šią galią jūs paveldėjote iš manęs.
Jūsų pareiga - panaudoti ją.
Mokykitės iš knygų, kurias jums palikau.
Atidžiai rinkau jums šias knygas.
Taip pat palikau nurodymus, kur jums eiti,
kai pasijusite pakankamai stiprūs, jog galėsite palikti savo kaimą.
Aš jūsų lauksiu.
Kartu mes iš naujo kursime pasaulį.
Su visa meile, jus mylintis tėvas
Dželamarelas."
Ką darom?
Tu atidarei dėžę.
Taip, Baba Vosai.
Be mano leidimo.
Dželamarelas išgelbėjo juos ir tave nuo lokio.
Jis pastatė tiltą.
Jis atvedė musų gentį į saugią vietą.
Ir jis tavęs paprašė:
"Leisk jiems mokytis."
Leisk jiems atrasti tiesą.
Leisk jiems rinktis.
Magra sudegins knygas.
-Todėl nieko jai nesakyk. -Nori, kad meluočiau jai?
Ilgus metus dvyniams sakei, kad tu - jų tėvas. Iš gerumo sakei.
Atėjo metas būt geram Magrai.
Tyla nėra melas.
Girdėjau juos kalbant apie išėjimą.
Juk žinai, kad vieną dieną tai nutiks.
-O kai jie išeis... -Ne.
Kai jie išeis, knygos suteiks jiems žinių.
Baba Vosai, tu esi geras žmogus.
-Tačiau ne visada toks buvai. -Pakaks.
Tai, jog mes čia slapstomės dar nereiškia, kad pasaulis pasikeitė.
Bet dvyniai, Baba, jie gali atnešt tikruosius pokyčius.
Jie - viltis, Baba.
Prisimink tai, ką tau teko matyti.
Prisimink tai, ką tau teko daryti.
Grąžink skolą pasauliui, Baba.
Tyla nėra melas.
Baba?
Nemesk malkų. Aš tave sušildysiu.
Ar viskas gerai?
Taip. Viskas yra gerai.
Ateik į lovą.
Ką turi?
NEŽUDYK STRAZDO GIESMININKO
O tu?
DŽORDŽAS ORVELAS "1984"
Išvertė Egidija Tučkuvienė